ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року	Львів	Справа № 338/319/20 пров. № А/857/6958/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2020 року в справі №338/319/20 (суддя Шишко О.А., селище Богородчани) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача, - поліцейський СРПП Богородчанського відділення поліці Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтун Богдан Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА №325557 від 06.03.2020 про адміністративне правопорушення, провадження по справі закрити.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2020 залучено до участі в даній справі поліцейського СРПП Богородчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Володимировича, як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Рішенням від 07 травня 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області позовну заяву задовольнив повністю.
Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №325557 винесену поліцейським СРПП №1 Богородчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуном Богданом Володимировичем 06.03.2020 року, а справу про адміністративне правопорушення за ч.2  ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закрив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що поліцейський при винесенні оскарженої постанови діяв на підставі та в межах повноважень. 
Позивач не заперечував того, що він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар. Так, позивач в позовній заяві сам визнав факт вчинення ним інкримінованого правопорушення.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 06 березня 2020 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що 06.03.2020 о 15 год 00 хв на а/д Мукачево-Львів в Богородчанському районі Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «LADA-117», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим допустив порушення п.9.8 ПДР.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що оспорювана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку, проте посилань на жоден з цих доказів у оскаржуваній постанові немає.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух»  вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3  ПДР  передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 9.8  ПДР  визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Частиною 2  статті 122 КУпАП  передбачено відповідальність за порушення, в тому числі, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно  зі ст. 251 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП  передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР у зв`язку з тим, що він керував транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкнених денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла.
Позивач визнав факт вчинення таких дій, зокрема, зазначивши про це в позові, проте вважає, що такі його дії неправильно кваліфіковано за ч.2 ст.122 КУпАП. 
На переконання позивача, такі дії слід кваліфікувати за ст. 125 КУпАП, яка передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, та тягнуть за собою попередження.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого правопорушення, позаяк такі не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме ч.2  ст.122 КУпАП  передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами.
Так, згідно з п.1.10  ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.
Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.
Пунктом 19  ПДР  передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.
Правило п. 9.8 фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду нарівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.
Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог  ПДР  передбачена відповідальність за ч.2  ст.122 КУпАП, а не за  ст.125 цього Кодексу.
Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.05.2018 по справі №726/786/17 та від 07.02.2018 по справі №285/1619/17.
З огляду на викладене, та беручи до уваги визнання позивачем факту керування транспортним засобом без увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби протягом періоду з 1 жовтня по 1 травня, що є порушенням вимог п. 9.8 ПДР, позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано штраф у розмірі 425 грн.
Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.3 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, а тому колегія суддів вважає за потрібне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Керуючись ст. ст. 243, 271, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області задовольнити. 
Скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2020 року в справі №338/319/20 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 06.07.2020