ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/983/20 пров. № А/857/7611/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, головуючий суддя – Головатчик А.А., ухвалене о 14:37 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 26.05.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Поліської митниці Держмитслужби, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000035/1 від 04.02.2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2020/00040.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона звернулася до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість транспортного засобу позивачем була визначена за ціною договору (контракту) щодо транспортного засобу, який імпортується (основний метод). Проте, відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок цього було прийнято оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Вважала, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості порушує права позивача.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано  протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000035/1 від 04.02.2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2020/00040.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Поліська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що подані декларантом документи не містили всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості товару, відтак відповідачем правомірно прийнято оскаржене рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.02.2020 року уповноваженою особою позивача - декларантом ТзОВ “КАР БРОК ЮА” було подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA204120/2020/009849, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар “легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні; марка: BMW; модель: Х3; модельний рік виготовлення: 2014; календарний рік виготовлення: 2014; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 1995 куб. см.; потужність: 140 кВт; тип кузова: універсал,  загальна кількість місць, включаючи водія: 5; колір: чорний; колісна формула: 4x4. Торгівельна марка: BMW. Виробник: BMW/DE.”. Одержувачем вантажу заявлений ОСОБА_2 . Вартість автомобіля визначена на рівні 13550 EUR (374775,39грн.), за методом визначення митної вартості – 1 (за ціною договору). В графі 16 митної декларації “країна відправлення” вказано: Німеччина, в графі 16 “Код країни відправлення”  – DE, в графі 34 “Код країни походження”  – DE, умови поставки – не визначено (а.с.60).
Для митного оформлення відповідачу було подано такі документи: рахунок-фактура (інвойс) - б/н від 27.01.2020 року; декларація про походження товару – б/н від 27.01.2020 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209060/2020/003534 від 29.01.2020 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 19.11.2019 року; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №2365/20 від 30.01.2020 року; договір про надання послуг митного брокера 10-БН-45 від 28.01.2020 року; довідка ОС ДП “Волиньстандартметрологія” №02196с/2-5 від 30.01.2020 року; нотаріально посвідчена довіреність № НОЕ316749 від 25.01.2020 року;  паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 29.04.2002 року;  паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 10.06.2016 року; платіжні доручення на підтвердження сплати митних та інших платежів від 28.01.2020 року та від 30.01.2020 року; копія митної декларації країни відправлення MRN20DE210121638045E4 від 27.01.2020 року (дані графи  44 МД та а.с.25-29).
З огляду на штампи митниці на відповідних документах, до митного оформлення були також подані: рахунок - фактура №021-01 від 23.01.2020 року, оформлена продавцем  ELONAT AUTO TRAІDING (Німеччина) на автомобіль BMW з ідентифікаційним номером: НОМЕР_1  з ціною НОМЕР_5 для ОСОБА_1 (а.с.20) та касовий ордер до фактури від 27.01.2020 року, виписаний ELONAT AUTO TRAІDING щодо отримання коштів в сумі 13550 EUR від ОСОБА_1 за автомобіль BMW з ідентифікаційним номером: НОМЕР_1  (а.с.21).
За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, митний орган зобов`язав позивача надати додаткові документи.
У відповідь на вказаний запит митниці декларантом позивача повідомлено, що додаткові документи надаватися не будуть (а.с.61).
04.02.2020 року Поліською митницею Держмитслужби прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000035/1 по митній декларації №UA204120/2020/009849,  за яким митну вартість легкового автомобіля марки BMW; модель: Х3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , бувшого у використанні, збільшено з 13550 EUR до 17000 EUR (а.с.14-15).
В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено: “митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, оскільки: 1) декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МКУ та у відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право впевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положенням статті 17 угоди про застосування статті VII ГААТ/CОТ від 1994р., 2) комерційний рахунок від 27.01.2020 року б/н заявлений у графі 44 митної декларації до митного оформлення не надано. Фактично до митної декларації надано сканкопію комерційного рахунку від 23.01.2020 року №021-01, згідно якого  продавцем товару є ELONAT AUTO TRAІDING (Німеччина), однак, свідоцтво про реєстрацію імпортованого транспортного засобу від 19.11.2019 № НОМЕР_2 містить відомості про власника транспортного засобу КВС LEASE (LUXEMBURG) SA, що не кореспондується із відомостями про продавця товару згідно комерційного рахунку від 23.01.2020 року №021-01.”
У Рішенні вказано, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару – вартість КТЗ згідно витягу електронного довідника  www.schwackenet.de з врахуванням фактичного пробігу становить 17000 євро.
В рішенні констатовано проведення процедури консультації і відсутність можливості застосування методів визначення митної вартості від 1 до 5. У підсумку, митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 Митного кодексу України, положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 року №885 “Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів”, наказу ДФСУ від 11.09.2015 року №689 “Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України”, ст. 31 та ст. 337 МКУ на рівні 17000 EUR, що на момент подання МД становить 470 197,90 грн.” (а.с.15).
З урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000035/1 від  04.02.2020 року Поліською митницею Держмитслужби винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2020/00040, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №UA204120/2020/009849 від 03.02.2020 року (а.с.16-17). У картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: “провести декларування  відповідно до Рішення про визначення митної вартості №UA204000/2020/000035/1 від  04.02.2020 року”. 
Відповідно до цього, декларантом позивача подано до митного оформлення МД №UA204120/2020/010313, за якою товар “легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні; марка: BMW; модель: Х3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ” випущено у вільний обіг. При цьому, в такій митній декларації, код визначення методу митної вартості в графі 43 - визначено як “ 1/6”,  а в  графах 47-48 наведено подробиці розрахунків, які свідчать, що позивач не погодилася з резервним методом визначення митної вартості і з самою митною вартістю (а.с. 18-19).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказами у справі в повній мірі підтверджено митну вартість автомобіля на рівні 13550 EUR і така вартість є підтвердженою ціною договору. Вказані документи в їх сукупності дозволяють не лише ідентифікувати відповідний автомобіль і сторін договору, а й свідчать про відсутність будь-яких розбіжностей чи суперечностей. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним  кодексом України (далі – МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Як встановлено частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3  статті 53 МК України  встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини 1  статті 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями  статті 57 МК України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Витребовування додаткових документів у декларанта та надання митниці права вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, можливе лише за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідач має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У графі 33 оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що вартість КТЗ згідно витягу електронного довідника  www.schwackenet.de з врахуванням фактичного пробігу становить 17000 євро.
Декларант позивача надав наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару і обраний ним метод її визначення згідно з частиною другою статті 53 МК України, а саме:  рахунок-фактуру (інвойс) - б/н від 27.01.2020 року; декларацію про походження товару – б/н від 27.01.2020 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209060/2020/003534 від 29.01.2020 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 19.11.2019 року; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №2365/20 від 30.01.2020 року; договір про надання послуг митного брокера 10-БН-45 від 28.01.2020 року; довідку ОС ДП “Волиньстандартметрологія” №02196с/2-5 від 30.01.2020 року; нотаріально посвідчену довіреність № НОЕ316749 від 25.01.2020 року;  паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 29.04.2002 року;  паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 10.06.2016 року; платіжні доручення на підтвердження сплати митних та інших платежів від 28.01.2020 року та від 30.01.2020 року; копію митної декларації країни відправлення MRN 20DE210121638045E4 від 27.01.2020 року.
На сайті перевірки виїзду задекларованого товару з Євросоюзу MRN декларація 20DE210121638045E4 (https://ec.europa.eu/taxation_customs/dds2/ecs/ecs_home.jsp? Lang=en&MRN=20DE210121638045E4&Expand=true) на даний час закрита. Зокрема, є запис від 29.01.2020 року “Stopped/Exported”, тобто “Зупинено/Експортовано”, що підтверджує, що за експортною декларацією 20DE210121638045E4 відбувся виїзд транспортного засобу з території Республіки Німеччини.
Експортна декларація це документ, що використовується в міжнародних перевезеннях, який підтверджує легітимність здійснених торгових операцій. 
Даними документами підтверджується факт сплати позивачем коштів в зазначеній сумі на рахунок продавця за придбаний транспортний засіб.
У рішенні про коригування митної вартості товарів вказано, що воно прийняте у зв`язку із неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані документи не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.
Матеріалами справи підтверджується, що в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за основним методом, встановленого декларантом.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом методом.
Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі №460/983/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 11.09.2020 року.