Постанова                                      
Іменем України
29 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/7775/16
провадження № 61-16102св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровська Влада Миколаївна, на постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В, від 23 липня 
2019 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після смерті батька є він та його мати 
ОСОБА_1 , які постійно мешкали разом з ОСОБА_4 на час його смерті. Зазначав, що інших відомих спадкоємців, які б заявляли свої права на спадщину за законом або за заповітом йому не відомо, спадкова справа після смерті батька не заводились, заяви про прийняття спадщини та відмову від неї не подавались.
Зазначав, що пропуск строку для прийняття спадщини був обумовлений його довготривалою хворобою, матеріальними труднощами, що в сукупності перешкодило йому своєчасно прийняти спадщину. Зазначені причини пропуску строку на прийняття спадщини просив визнати поважними.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням уточнень, просив суд визначити для нього додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 
від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання цього рішення законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Задовольняючи позов та визначаючи позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк для подачі такої заяви з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, істотними труднощами.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він, з незалежних від нього обставин, не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у зв`язку із чим висновок суду про поважність причин пропуску такого строку є помилковим. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не є спадкоємцем першої черги після смерті батька позивача, оскільки між нею та померлим було розірвано шлюб ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому власником квартири у зв`язку із її відчуженням у 2016 році є ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Касаційна скарга мотивована тим, що встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини він пропустив із поважних причин, обумовлених довготривалою хворобою, що підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем зазначена його мати з огляду на те, що його батьки, не дивлячись на офіційне розірвання шлюбу, продовжували проживати однією сім`єю до дня смерті його батька, а тому склад учасників справи є належним. Вказує, що суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов`язки 
ОСОБА_3 , а тому права на апеляційне оскарження судового рішення він не мав, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 18 вересня 2019 року зупинено дію постанови суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири 
АДРЕСА_1 .
 
Спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Відповідно до виписки із амбулаторної картки ОСОБА_1 , останній гостро захворів 11 грудня 2006 року, коли на фоні підвищеного артеріального тиску розвилась слабкість в правій руці та нозі, порушення мовлення та письма, у період часу з 12 грудня 2006 року по 30 квітня 2007 року та з 24 травня 
по 15 жовтня 2007 року проходив амбулаторне лікування.
 
20 грудня 2016 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини.
 
Із заявою до нотаріальної контори у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк ОСОБА_1 не звертався, однак звернувся на підставі судового рішення від 20 грудня 2016 року і отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за іншим власником у зв`язку з її відчуженням у 
2015 році (а. с. 72).
 
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року відкрито провадження у справі № 310/2850/18, однак ухвалою цього суду 
від 11 жовтня 2019 року зупинено провадження до розгляду Верховним Судом цієї справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
23 квітня 2019 року, не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, 
ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, однак вважав, що судовим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки, звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.
 
В обґрунтування наявності у нього прав на апеляційне оскарження 
ОСОБА_3 вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , тобто спадкодавець, продав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу спірну квартиру на користь ОСОБА_5 , 
а останній відчужив квартиру на його користь за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 31 серпня 2016 року. З огляду на такі обставини, вважав, що рішенням суду першої інстанції порушені його права як власника зазначеного майна. 

 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
 
Проте у цій справі суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , не перевірив чим саме порушуються права останнього рішенням суду першої інстанції, не навів у оскаржуваній постанові відповідні мотиви, які б обґрунтовувалися належними та допустимими доказами. 
 
Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
У пункті 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 
2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. 
 
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
Таким чином, аналіз статті 1272 ЦК України та зміст постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» дає підстави для висновку, що питання пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вирішується між спадкоємцями, а у разі відсутності таких між спадкоємцем та територіальною громадою в особі відповідного органу місцевого самоврядування. Особи, які не є спадкоємцями, не можуть бути учасниками у таких категоріях справ.
 
Аргументи апеляційного суду про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 є передчасними, оскільки у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини питання про речове право на спадщину не вирішується, а лише надається спадкоємцю можливість, у разі надання належних доказів про перешкоди у поданні відповідної заяви, прийняти спадщину, яка може складатися з будь-якого майна. 
 
За змістом підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі, зокрема, поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.
 
Тобто рішенням суду першої інстанції позивачу лише дозволено розпочати спадковий процес шляхом подання заяви про прийняття спадщини для заведення спадкової справи, суд не вирішував питання про належність позивачу квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 не є учасником спадкових правовідносин, щодо яких розглянуто спір судом першої інстанції. Вирішивши питання про надання позивачу додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах не зробив висновків про права і обов`язки ОСОБА_3 .
 
При цьому суд не звернув уваги на те, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, однак ОСОБА_3 не є спадкоємцем ОСОБА_4 та жодного відношення до нього не має. 
 
Твердження апеляційного суду про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача не перевірив, чи не є колишня дружина спадкодавця спадкоємцем 4 черги як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
З огляду на наведене Верховний Суд констатує недотримання апеляційним судом норм процесуального права, оскільки суд, всупереч наведених вище приписів процесуального закону, не навів мотивів порушення прав 
ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції, у той же час здійснив апеляційний перегляд справи за апеляційною скаргою такої особи.
 
За змістом частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
З огляду на межі перегляду справи та повноваження касаційної інстанції, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити та встановити чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , який подав апеляційну скаргу, конкретно визначити обсяг таких прав, інтересів та (або) обов`язків, а також встановити безпосередній правовий зв`язок між останніми та оскаржуваним судовим рішенням, та, у разі невстановлення таких обставин, закрити апеляційне провадження. 
 
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, а також із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петровська Влада Миколаївна, задовольнити частково.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович