ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 0540/6415/18-а
адміністративне провадження № К/9901/1954/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами в касаційній інстанції адміністративну справу №0540/6415/18-а
за позовом Донецької митниці Державної фіскальної служби до Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Донецької митниці Державної фіскальної служби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2018, прийняте в складі головуючого судді Голуб В.А., та постанову  Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Ястребової Л.В.
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У серпні 2018 року Донецька митниця Державної фіскальної служби звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача від 12 січня                2018 року (без номера) про повернення виконаного документа - постанови позивача від 28 листопада 2017 року №0092/70000/17 стягувачу без прийняття до виконання;
- зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення в межах компетенції, визначеної Законом України «По виконавче провадження» щодо відкриття виконавчого провадження за постановою позивача від 28 листопада 2017 року №0092/70000/17.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач протиправно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки всупереч приписам закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не вжито жодних заходів щодо перевірки місцезнаходження боржника та наявного у нього майна. Оскаржуване рішення прийнято з формальних підстав та виключно на основі інформації, яка містилася у виконавчому документі.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
3.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2018, залишеним без змін постановою  Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, в задоволенні позову відмовлено повністю. 
4.          Судові рішення мотивовані тим, що спірне повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.  
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись із рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2018 та постановою  Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Донецька митниця Державної фіскальної служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
6.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем порушено вимоги  ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: винесено повідомлення про повернення виконавчого документу з недотриманням встановленого триденного строку на таке повернення. Підставою для такого повернення зазначено невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а саме: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (зазначено, що в наданих Митницею документах відсутні дані про належність боржнику будь-якого майна, яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя). Вважає, що громадянин Молдови ОСОБА_1 виступає уповноваженою особою власника ввезеного ним транспортного засобу та виконує всі обов`язки та несе всю відповідальність, передбачену Митним Кодексом України, відтак митним органом правомірно вилучено транспортний засіб в рахунок забезпечення сплати штрафу у відповідності до вимог ст. 512 Митного Кодексу України. Вилучений транспортний засіб знаходиться на складі позивача, тобто в Приморському районі м. Маріуполя, відтак, виконавчий документ правомірно передано для виконання саме до відповідача. Зазначає, що саме на стадії відкриття виконавчого провадження у державного виконавця є обов`язок щодо встановлення місцезнаходження боржника та наявності у нього майна, чого останнім не було зроблено, а передчасно повернуто виконавчий документ без його виконання.
IV. Позиція інших учасників справи
7.          Відповідач правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу не скористався.
V. Рух справи в суді касаційної інстанції
8.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від            22 січня 2019 року відкрито провадження за касаційною скаргою  Донецької митниці Державної фіскальної служби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2018 та постанову  Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018.
9.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 23 вересня 2020 року для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючого судді), Радишевській О.Р., Уханенку С.А. на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 22 вересня               2020 року №1785/0/78-20. 
Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 01 жовтня 2020 року. 
VI. Стислий виклад обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
10.          Як установлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2017 року головним державним інспектором першого відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням Донецької митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №0092/70000/17, протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил №0092/70000/17.
11.          28 листопада 2017 року Донецькою митницею ДФС винесено постанову по справі про порушення митних правил №0092/70000/17 у відношенні громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, за порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного Кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 561 677,19 грн.
12.          Зазначена постанова направлена на виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 14 грудня 2017 року вих. №8225/9/05-70-20-02 та отримана органом виконавчої служби 19 грудня 2017 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 
13.          12 січня 2018 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Маловичко Л.В. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". У якості підстави для повернення у повідомленні зазначено, що згідно виконавчого документа боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що не відноситься до територіальності Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя. Також вказано, що в наданих документах відсутні дані про майно, належне боржникові (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області. Тобто, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.
14.          Позивачем 30 березня 2018 року оскаржено вказане повідомлення в адміністративному порядку до начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Однак відповіді на скаргу відповідачем не надано.
15.          Спірним питанням даної справи є правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа без виконання.
VIІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
16.          Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом)
Частина друга статті 2 КАС України. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
17.          Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ст. 3 Закону №1404 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Такими виконавчими документами, серед іншого, можуть бути постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей лист відповідає вимогам, передбаченим    Законом України "Про виконавче провадження", та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.
За приписами    ч.1  ст.4 Закону №1404    у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з ч. 1  ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 ст. 13 Закону №1404  визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами ч.1 ст.24 Закону №1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно з п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо    виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
За приписами ч.1 ст.77 Закону №1404 під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього  Закону.
18.          Статтею 539 Митного Кодексу України  (далі -  МК України) визначено порядок виконання постанови органу доходів і зборів про накладення штрафу, а саме: штраф повинен бути сплачений особою, яка вчинила порушення митних правил, не пізніше 15 днів з дня вручення або надіслання їй копії постанови органу доходів і зборів про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше 15 днів з дня залишення скарги (адміністративного позову) без задоволення. Сума штрафу вноситься особою, яка вчинила порушення митних правил, до державного бюджету у порядку, встановленому законодавством України.
Відповідно до ч. 1  ст. 540 МК України  у разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені статтею 539 цього Кодексу, постанова органу доходів і зборів або суду (судді) надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходженням його майна.
Відповідно до Правил Дорожнього руху  власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.
19.          За змістом  наказу Державної митної служби "Про затвердження Порядку здійснення митного контролю та митного оформлення окремих транспортних засобів, що ввозяться громадянами на митну територію України" від 12 жовтня 2001 року №664, документами, що підтверджуються право власності на транспортний засіб є:
а) придбані (отримані) у фізичних чи юридичних осіб, - нотаріально засвідчені в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України в країні придбання договори купівлі-продажу, міни чи дарування;
б) придбані в юридичних осіб чи інших організаціях та установах (або оформлені через юридичних осіб), - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів та інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно зі змістом відповідного бланка, мають зазначатися дата продажу, номери шасі, кузова, двигуна ТЗ , його модель та рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ;
в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ.
Страхові поліси, оформлені на ТЗ у країні придбання на ім`я власника ТЗ, товаросупровідні та транспортні документи, засвідчені відповідними органами (митними органами, поліцією тощо) й оформлені на ім`я власника ТЗ, можуть розглядатися як додаткові документи, що підтверджують право власності на ТЗ.
VІІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
21.          Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновкам судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог.
22.          Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ було повернуто на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" без прийняття до виконання, оскільки згідно виконавчого документу боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що не відноситься до територіальності Приморського району м. Маріуполя Донецької області. А також в наданих документах відсутні дані про майно, належне боржнику (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області.
23.          У виконавчому документі - постанові в справі про порушення митних правил №0092/70000/17, винесеної у відношенні громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , зазначено, що останній мешкає за адресою:  
АДРЕСА_1 .          Згідно з зазначеним виконавчим документом боржник зареєстрований у Республіці Молдова.
25.          Отже, колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження у відповідача були відсутні відомості, що боржник проживає (перебуває), зареєстрований на території України, зокрема у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області та є власником транспортного засобу, який зазначений у виконавчому документі.  У зв`язку з цим ,  враховуючи правила частини першої статті 24 Закону №1404, відповідачем правомірно було повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання.
26.          Колегія суддів Верховного Суду  вважає необґрунтованим посилання касатора на те, що вилучений транспортний засіб знаходиться у володінні громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
27.          Як вбачається з матеріалів справи, предметом порушення митних правил є легковий автомобіль марки FORD MONDEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Польща), який згідно реєстраційних документів належить громадянці Польщі ОСОБА_2 , та який був ввезений на митну територію України у режимі тимчасового ввезення громадянином Молдови ОСОБА_1 як уповноваженою особою власника. На території України вказаний транспортний засіб знаходився під керуванням громадянина України ОСОБА_3 .
28.          Належність зазначеного транспортного засобу громадянці Польщі ОСОБА_2 також підтверджується вилученим оригіналом документа про реєстрацію транспортного засобу № 3036254 на автомобіль марки FORD MONDEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Польща).
29.          Доказів твердження касатора про те, що громадянин Молдови ОСОБА_1 є уповноваженою особою власника ввезеного ним транспортного засобу не підтверджено матеріалами справи, відсутні і будь-які докази передавання громадянкою Польщі права власності на транспортний засіб громадянину Молдови.
30.          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що посилання позивача на територіально правильне визначення виконавчої служби для примусового виконання виконавчого документа про накладення на громадянина Молдови ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу (з огляду на знаходження транспортного засобу, який начебто належить останньому) є безпідставним та необґрунтованим.
31.          Також ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження"  яка визначає місце виконання рішення, не містить такої підстави для проведення виконавчих дій як за місцем знаходження вилученого майна.
32.          Інші доводи касатора не впливають на правильне вирішення цієї справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій.
33.          З урахуванням викладеного колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення рішення судами першої та  апеляційної інстанцій.
34.          У зв`язку з цим, відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
ІХ. Судові витрати
35.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.
2.          Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2018 та постанову  Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 в справі №0540/6415/18-а залишити без змін.
3.          Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий          :                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 О. Р. Радишевська
                                                                                          С.А. Уханенко