справа № 361/2139/19                                         головуючий у суді І інстанції Сердинський В.С.
провадження № 22-ц/824/8030/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

 06 липня 2020 року                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В.,  Нежури В.А.,	
 
з участю секретаря	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2019 року у справі за заявою Броварської міської ради Київської області, заінтересована особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання спадщини відумерлою,-
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2019 року Броварська міська рада Київської області звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис про смерть № 12134 від 05.08.2015 р. відділом державної реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Києві та про що свідчить лист Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київської області від 18.03.2019 р. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщина, до складу якої входить 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м.. Померла ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в місті Бровари одна. Крім померлої на момент її смерті в квартирі зареєстрований ніхто не був, та на даний час ніхто не зареєстрований, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.03.2019 р. Вказана квартира АДРЕСА_1 набута у власність померлою ОСОБА_3 в порядку безоплатної приватизації та належала їй на праві власності, згідно наказу Фонду комунального майна Броварської міської ради № 1320 від 06.12.1999 р. Згідно інформації комунального підприємства «ЖЕК-4» з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті ОСОБА_3 , квартирою ніхто не цікавився, ніхто з приводу користування житловим приміщенням до підприємства не звертався. З 01.04.2013 р. оплата за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій взагалі не здійснювалась, за цей час утворився борг за житлово-комунальні послуги у сумі 3 386,28 грн. Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати відумерлою спадщину - квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_3 та передати квартиру АДРЕСА_1 у власність територіальній громаді в особі Броварської міської ради.
Рішенням  Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2019 року заяву задоволено.  Визнано відумерлою спадщину, а саме: 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 у власність територіальної громади міста Бровари Київської області в особі Броварської міської ради Київської області.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вказала, що рішенням суду було вирішено питання про права та  інтереси ОСОБА_1 без її повідомлення та  залучення до участі у справі  як заінтересованої особи, оскільки вона є спадкоємцем  першої черги за законом, яка прийняла спадщину  після смерті  своєї дочки, ОСОБА_3 , та оформила  свої права  на спадщину, що складається, також, із  квартири, визнаної судом  відумерлою спадщиною. 
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви та стягнути на її користь судові витрати по справі. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу,однак відзиву до суду  не надходило.
 
В судовому засіданні представник апелянта просила апеляційну скаргу задовольнити.
 
Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа №694/16-6-38 від 15 березня 2019 року Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений відділом державної реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4).
 
Згідно наказу Фонду комунального майна Броварської міської ради № 1320 від 06.12.1999 р., ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві власності 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. (а.с.6).
 
Відповідно до листа КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» №60 від 25 березня 2019 року, згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане фондом комунального майна Броварського міськвиконкому згідно наказом від 06.12.1999 р. №1320. Дата реєстрації 10.12.1999 р. Реєстровий № 1-12913, книга 76 (а.с.9).
 
Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області №1-1/3496 від 01.03.2019 р., за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не зареєстрований (а.с.5).
 
Згідно інформації КП БМР «ЖЕК-4», з моменту смерті ОСОБА_3 , квартирою ніхто не цікавився, ніхто з приводу користування житловим приміщенням до підприємства не звертався. З 01.04.2013 р. оплата за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій взагалі не здійснювалась, за цей час утворився борг за житлово-комунальні послуги у сумі 3 386,28 грн. (а.с.7-8).
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогора О.А. інформацію із Спадкового реєстру про відсутність посвідченого заповіту, заведеної спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Станом на день ухвалення судом в справі рішення, жодної інформації від приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогора О.А. до суду не надійшло.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що є достатньо підстав вважати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою.
 
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Згідно ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
 
Відповідно до ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.
 
Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
 
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Колегією суддів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання якої було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
 
На день її смерті залишилось майно, яке складалось, з квартири за АДРЕСА_1 (один), що належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 грудня 1999 року Фондом комунального майна Броварської міської ради Київської області згідно з розпорядженням (наказом) від 06.12.1999 року № 1320, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 1 -12913.
 
Згідно ст.1216 ЦК України  спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
 
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1-2 ст. 1220 ЦК України).
 
Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього кодексу.
 
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
 
А відтак,  ОСОБА_1 як мати померлої ОСОБА_3 є спадкомцем першої черги за законом. Крім неї, інших спадкоємців першої черги, передбачених законом, судом не встановлено.
 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
 
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати, зокрема, нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
 
З    метою прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогора O.A. із заявою про прийняття спадщини після смерті дочки - ОСОБА_3 , на підставі чого останнім 29 січня 2016 року заведено спадкову справу № 2/2016, відомості про яку було внесено до Спадкового реєстру, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.04.2020 року №60056357 (а.с. 94).
 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що  протягом встановленого законом строку ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті дочки - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись, зокрема, до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
 
При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.129б ЦК України).
 
На  спадщину, а саме: квартиру за номером АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором O.A. 12 березня 2020 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 579, на ім`я ОСОБА_1 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_3 (а.с.95); право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором O.A. 12.03.2020 р. за № 35912780, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2052807932106, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2020 р. за № 203947917 (а.с.96).
 
Таким чином, ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець першої черги після смерті дочки - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформила свої права спадщину, яка складається в тому числі з квартири, в порядку, встановленому законодавством України.
 
Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняла спадщину протягом встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України строку, про що було внесено відомості до Спадкового реєстру, та в подальшому оформила таку спадщину, в даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою.
 
А відтак, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, чи наявні спадкоємці за законом і за заповітом після смерті ОСОБА_3 , чи заводилася спадкова справа після її смерті, чи видано свідоцтва про право на спадщину на майно померлої, внаслідок чого прийшов до необґрунтованого висновку, що є достатньо підстав вважати спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 відумерлою, оскільки наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, виключає можливість застосування до правовідносин положень ст. 1277 ЦК України.
 
Згідно ч.1 ст.337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.
 
Проте, справа про визнання квартири відумерлою спадщиною розглянута судом першої інстанції без повідомлення ОСОБА_1 як заінтересованої особи, яка є спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті своєї дочки - ОСОБА_3 та без залучення її до участі у справі.
 
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). 
Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Крім того, відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
 
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 263, 264 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не з`ясував належним чином правовідносини, які виникли між сторонами та не визначився вірно із суб`єктним складом сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження, і було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є безпідставним та незаконним, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1261,21 грн. (т.1, а.с. 88).  Таким чином, з заявника  на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати, у розмірі 1261,21 грн..
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2  задовольнити.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні заяви Броварської міської ради Київської області, заінтересована особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання спадщини відумерлою відмовити.
 
Стягнути з Броварської міської ради Київської області на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1261 грн. 21  коп..
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                            С.В. Лівінський 

                                                                                                                        В.А.Нежура