Ухвала
Іменем України
 
03 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 404/6546/19
провадження № 61-12641ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення недоплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на суму недоплаченої йому відповідачем, щомісячно, суми пенсії за період з 01 листопада 2011 року до 13 вересня 2019 року в загальній сумі 501 117,12 грн; стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої йому пенсії в розмірі 501 117,12 грн та моральну шкоду в сумі                     500 000 грн.
 
Позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 404/2725/18 задоволено його позовні вимоги щодо виплати йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області) суми недоплаченої йому пенсії за період з 04 листопада 2017 року по даний час. Суд вказав, що сума невиплаченої відповідачем пенсії за період з 10 жовтня  2011 року до 04 листопада 2017 року є його власністю та його матеріальним інтересом, який захищається Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, а тому примусове стягнення суми недоплаченої йому пенсії, яка знаходиться у відповідача, провадиться в порядку відповідних статей Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України. Вказаною постановою встановлено, що станом на 01 листопада 2011 року, відповідач повинен був сплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 885,90 грн. Внаслідок незаконного та самочинного зменшення відповідачем у жовтні 2011 року розміру його пенсії до суми 1 665,93 грн, починаючи                               з 01 листопада 2011 року до 04 листопада 2017 року відповідач недоплачував йому щомісячно, суму в розмірі 5 219,97 грн. За період впродовж 72 місяців сума недоплаченої пенсії, яку утримує відповідач, становить 375 837,84 грн. Оскільки відповідач умисно ухиляється від виконання вищевказаної постанови, тому відповідач повинен виплатити йому недоплачену суму пенсії також за період з                     04 листопада 2017 року по дату набрання законної сили рішенням суду, яка орієнтовно становить 125 279,28 грн. Загальна сума недоплаченої пенсії становить 501 117,12 грн та буде збільшуватися з кожним наступним місяцем. Невиконання відповідачем постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року завдає моральної шкоди, яка становить 500 000 грн, оскільки він є військовим інвалідом другої групи пов`язаної із виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і потребує постійного дорогого лікування, стороннього догляду та дорогих ліків. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 08 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Кропивницький апеляційний суд постановою від 06 серпня 2020 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року скасував та провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
 
19 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що його позов стосується відповідача, не як державної пенсійної установи і не з підстав професійної діяльності цієї установи, а стосується юридичної особи, без визначення її повноважень та обов`язків, яка незаконно утримує у себе його майно у вигляді його грошових коштів у конкретній сумі, яка існує станом на дату звернення до суду. Вважає, що його позовні вимоги є цивільними і розглядаються судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію з 30 жовтня 1997 року по інвалідності другої групи, в розмірі фактичних збитків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
 
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, пов`язані з відмовою виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 50 та частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткові пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліду другої групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян щомісячної додаткової за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75 % мінімальної пенсії за віком, розрахованої з урахуванням визначеного частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 22 квітня 2010 року, з урахуванням суми пенсії, що ним отримані за вказаний період.
 
04 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Кіровоградській області, в якому просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження відповідача                         від 10 жовтня 2011 року та від 04 листопада 2011 року по пенсійній справі № 169411, пункт 1.13 витягу з протоколу від 26 грудня 2011 року № 10 засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсій про зменшення розміру пенсії по інвалідності до розмірів фактичних збитків, починаючи з листопада 2011 року, визнати неправомірними та скасувати накази про переведення недоплаченої частини пенсії в положення соціальної допомоги із наступним припиненням виплати цієї соціальної допомоги; відновити з 01 листопада 2011 року розмір його пенсії в розрахунках і порядку виплати, які встановлені в постанові Кіровського районного суду                             м. Кіровограда від 15 квітня 2011 року в справі № 2-а-1573/11 та починаючи з листопада 2011 року по даний час здійснити доплати недоплаченої суми пенсії.
 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня                      2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо переведення на мінімальний розмір пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області відновити з 04 листопада 2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 , встановлений постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2011 року в справі № 2а-1573/11, з урахуванням всіх підвищень до пенсії, передбачених державою з 04 листопада 2017 року для громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням компенсації за втрату частини доходу та з урахуванням вже виплачених сум пенсій. Позовні вимоги за період                        з 10 жовтня 2011 року до 04 листопада 2017 року залишено без розгляду. В решті позову відмовлено. 
 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня               2019 року визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2014 року до               02 серпня 2014 року в порядку встановленому постановою від 15 квітня 2011 року Кіровського районного суду м. Кіровограда в адміністративній справі № 2а-1573/11 із застосуванням виключно статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не інших підзаконних актів. Стягнуто з ГУ ПФУ в Кіровоградській області на користь    ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період з 01 січня 2014 року до 02 серпня           2014 року, яка утворилася з різниці між розміром пенсії, який встановлений ОСОБА_1 постановою від 15 квітня 2011 року Кіровського районного суду            м. Кіровограда в справі № 2а-1573/11, та сумою фактично виплаченої пенсії. В решті позову відмовлено.
 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.
 
Відповідачем здійснено виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року в справі № 404/2725/18 та проведено перерахунок відновлення розміру пенсії позивача з подальшими перерахунками, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01 грудня 2019 року становить 12 416,90 грн.
 
У лютому 2020 року розмір пенсійної виплати позивача становить за рішенням суду                    12 416,90 грн.
 
На виконання вищевказаного рішення проведено перерахунок та донарахування розміру пенсійної виплати внаслідок чого ОСОБА_1 у березні 2020 року окрім розміру пенсії в сумі 15 037,70 грн (14 987,70 + 50 = 15 037,70 грн) отримає доплату в сумі 21 731,68 грн за період з 14 червня 2019 року до 29 лютого 2020 року.
 
За період з 04 листопада 2017 року до 13 червня 2019 року сума нарахування становить 152 724,30 грн.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
 
Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
 
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
 
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
 
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
 
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
 
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
 
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
 
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
 
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
 
Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.
 
Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року               № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.
 
Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.
 
Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.
 
Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).
 
Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.
 
Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
 
ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання права власності та стягнення недоплачених сум пенсій за період з 01 листопада 2011 року до 13 вересня 2019 року з суб`єкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди.
 
ГУ ПФУ в Кіровоградській області є суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства та уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу. 
 
Тобто, за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу стягнення недоплаченої пенсії.
 
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду  від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19).
 
Також, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
 
Вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди пов`язана з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, що виявляється у невиконанні судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 перерахованої пенсії. Саме таке розуміння позовних вимог підтверджено ОСОБА_1 в касаційній скарзі.
 
Оскільки позов ОСОБА_1 стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаної з невиконанням судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства, позивач просив визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, така вимога також повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Отже, апеляційний суд, встановивши, що зазначені позовні вимоги виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
 
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм права, підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда              від 08 квітня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення недоплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає. 

 
Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев 
 
С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      Є. В. Коротенко