ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2020 року           справа №200/13037/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання -  Тішевського В.В.,  за участю   відповідача   ОСОБА_1 ,   розглянув  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Офісу великих платників податків ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р. (у повному обсязі складено  18 лютого 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/13037/19-а (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.)  за позовом  Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО"  до  Офісу великих платників податків ДПС,  Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві   про стягнення пені,
                                           ВСТАНОВИВ:
Позивач 08.11.2019 року звернувся до суду з  позовною заявою, в якій просив   стягнути з Державного бюджету України пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період з 20.03.2019 по 07.11.2019 в розмірі 46434,56 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-7)
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №  200/13037/19-а  адміністративний позов задоволено частково (а.с. 88-90).
Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Веско» (ідентифікаційний код 00282049, 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2) пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період 20.03.2019-07.11.2019 у сумі 46113 (сорок шість тисяч сто тринадцять) грн. 99 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року виправлено описку допущену в тексті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, а саме: в абзаці четвертому резолютивної частини  замість стягнення судового збору «на користь спеціального фонду Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, ідентифікаційний код 3799378, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5)» вважати вірним «на користь Приватного акціонерного товариства «Веско» (ідентифікаційний код 00282049, 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2)»; в передостанньому абзаці мотивувальної частини замість «підлягає поверненню позивачу» вважати вірним «підлягає стягненню на користь позивача» (а.с. 95).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що нарахування пені регулює виключно Податковий кодекс України, а саме: п. 200.23 ст. 200, який містить формули розрахунку.  Відповідно до Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.
Апелянт вважає, що 25.06.2019 року рішення у справі № 0540/8490/18-а щодо стягнення суми бюджетного відшкодування набрало законної сили відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду. На підставі рішення суду позивач мав підстави для отримання виконавчого листа та його подачу до органу Казначейства. Тобто, після набрання рішення законної сили позивач повинен був вчиняти певні дії для отримання суми стягнення. Тривала процедура повернення суми стягнення не має підстав для нарахування пені. Після отримання виконавчого листа орган ДПС,  як сторона у відносинах по стягненню, не фігурує. Тобто, відповідач 1 не є належним відповідачем.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник позивача та другого відповідача до судового засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 141).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржено.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що   позивач - Приватне акціонерне товариство «Веско» (ідентифікаційний код 00282049) зареєстровано в якості юридичної особи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.05.2018 у справі 805/460/18-а, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.07.2018, позов Публічного акціонерного товариства «Веско» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04 січня 2018 року № 0000094706 на суму 588 598,50 грн., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 392399,00 грн. та застосовано  штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 196 199,50 грн. (а.с. 8-17).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 0540/8490/18-а від 19.03.2019 зміненим постановою Першого апеляційного адміністративного суду, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків державної фіскальної служби щодо не внесення всіх необхідних даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Веско» в розмірі 392399,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Веско» бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 392399,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Веско» пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування за період з 08.08.2018 по 19.03.2019 в розмірі 51590,25 грн.  (а.с. 18-25). 
11 жовтня 2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби України здійснено перерахунок коштів на розрахунковий рахунок позивача у сумі 381952,54 грн. (призначення платежу – відшкодування ПДВ), що підтверджено платіжним дорученням від 27.09.2019 № 43577835 (204118921) та переліком транзакцій для документа № 204118921.
Залишок бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість станом на 12.10.2019 складає 10446,46 грн.   Доказів перерахування на користь позивача залишку заборгованості у розмірі 10446,46 грн.  до суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо   часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.  
За змістом пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 0540/8490/18-а від 19.03.2019, зміненим постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019, встановлена правомірність суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 392399,00 грн., а також визначено, що сума бюджетного відшкодування набула статусу заборгованості, на яку нараховується пеня відповідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, 08 серпня 2018 року. 
Положеннями ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином в адміністративній справі № 0540/8490/18-а, судове рішення у якій набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 25.06.2019, встановлені обставини, які стосуються предмету цього судового розгляду і не потребують доказуванню у цій справі. 
Отже, враховуючи те, що сума бюджетного відшкодування у розмірі 392399,00  грн. набула статусу заборгованості  08 серпня 2018 року, при цьому часткове погашення заборгованості у розмірі 381952,54 грн. здійснено 11 жовтня 2019 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення  на користь ПАТ «Веско» пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії за період 20.03.2019 - 07.11.2019.
Таким чином, наявні підстави для стягнення пені, що нараховується на суму заборгованості 392399,00 грн. у період з 20.03.2019 по 11.10.2019 (день часткового погашення включно) та на суму 10446,46 грн. у період з 12.10.2019 по 07.11.2019.
Розмір та строк дії облікової ставки Національного банку України визначені Рішеннями Правління Національного банку України. Так, облікова ставка встановлена з 20.03.2019 по 25.04.2019 (37 днів) та складає 18%, з 26.04.2019 – 18.07.2019 (84 дні) – 17,5%, 19.07.2019 – 05.09.2019 (49 днів) – 17%, 06.09.2019-24.10.2019 (49 днів) – 16,5%, 25.10.2019 – 07.11.2019 (14 днів) – 15,5%.
Отже, пеня за період 20.03.2019 - 07.11.2019, що нараховується на суму заборгованості бюджетного відшкодування - 392399,00 грн., з урахуванням часткового погашення 11.10.2019 - 10446,46 грн., дорівнює 46113,99 грн. (392399,00 грн. х 0,18 х 1,2 х 37 днів / 365 днів + 392399,00 грн. х 0,175 х 1,2 х 84 дні / 365 днів + 392399,00 грн. х 0,17 х 1,2 х 49 днів / 365 днів + 392399,00 грн. х 0,165 х 1,2 х 36 днів / 365 днів + 10446,50 грн. х 0,165 х 1,2 х 13 днів / 365 днів + 10446,50 грн. х 0,155 х 1,2 х 14 днів / 365 днів).
Розбіжність між сумою, що заявлена позивачем до стягнення, та сумою, що вказана судом першої інстанції як підсумок правильного розрахунку - 46113,99 грн., виникла у зв`язку із помилковим застосуванням позивачем облікової ставки у період з 25.10.2019 по 07.11.2019 на рівні 16% замість 15,5%, як це передбачено Рішенням Правління Національного банку України від 24 жовтня 2019 року № 797-рш "Про розмір облікової ставки".
Таким чином, заявлена до стягнення позивачем пеня підтверджена частково, а саме: в розмірі  46113,99 грн.
Суд не приймає доводи відповідача щодо неможливості практичного застосування пункту 200.23 статті 200 ПК України через відсутність законодавчо встановленого механізму нарахування, обліку та сплати пені за порушення строків бюджетного відшкодування, оскільки пункт 200.23 статті 200 ПК України містить усі необхідні складові для розрахунку розміру пені та його відшкодування. Зокрема, зазначено час початку і час закінчення її нарахування, її розмір, особу, на користь якої проводиться виплата.
Наведена норма Кодексу не містить будь-яких посилань щодо необхідності прийняття органами державної влади підзаконних нормативно-правових актів, спрямованих на її реалізацію, а отже ця норма  Податкового Кодексу є нормою прямої дії, обов`язковою для виконання суб`єктами владних повноважень. 
Також безпідставним є посилання  апелянта на відсутність підстав для нарахування пені у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість органами Казначейства з посиланням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845,  оскільки цей Порядок не містить положень щодо зупинення нарахування пені на суму заборгованості, яка підлягає сплаті відповідно до вимог п. 200.23 ст. 200 ПК України, до повного її погашення.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення пені у розмірі 46113,99 грн. про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Стосовно доводів відповідача щодо того, що він не є належним відповідачем у справі, суд виходить з наступного.
На підставі пункту 1 розділу 2 Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 343 від 09.03.2016 р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2016 р. за № 496/28626, для забезпечення повного з`ясування обставин, що мають значення в процесі судового розгляду позовних заяв про бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів, відповідачами у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник або який здійснював митне оформлення, та орган Казначейства за місцезнаходженням відповідного органу ДФС.
Згідно пункту 5 цього розділу органи ДФС оскаржують рішення суду по суті встановленого судом права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів та надають докази щодо неправомірності стягнення коштів з державного бюджету на користь конкретного платника.
Саме протиправна бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС, яка, зокрема, встановлена судовим рішенням у справі № 0540/8490/18-а, призвела до несвоєчасного повернення позивачу суми бюджетного відшкодування, та, як наслідок, нарахування пені відповідно до вимог п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України, отже  у даному випадку належним відповідачем є саме  Офіс великих платників податків ДПС.
Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі справа № 815/6962/15 і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України вона є обов`язковою для застосування до спірних правовідносин.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що  у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 195, 205, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,   
                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Офісу великих платників податків ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р. - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р.   у справі  № 200/13037/19-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повне судове рішення складено 8 липня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Г.М. Міронова 
                                                                                                                                       
Судді                                                                                             Т.Г. Арабей

                                                                                                     І.В. Геращенко