ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	Львів	Справа № 299/225/20 пров. № А/857/7505/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                     Святецького В.В.          
          суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
          з участю секретаря судового засідання                     Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року у справі №299/225/20 (суддя Рішко Г.І., час ухвалення 10 год. 29 хв., м. Виноградів, повне судове рішення складене 22.05.2020) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в особі старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Закарпатській області Мельника Володимира Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в особі старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Закарпатській області Мельника Володимира Володимировича, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 15 січня 2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53 КУпАП.
Рішенням від 13 травня 2020 року Виноградівський районний суд Закарпатської області відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт спорудження на земельній ділянці навісу задля не потрапляння на неї опадів та наявність камінців на земельній ділянці не можуть свідчити про використання її не за цільовим призначенням.
Так, до земель сільськогосподарського призначення належать як сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), так і несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і перегони, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч.2 ст. 22 Земельного кодексу).
Разом з тим, відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 №507, до будівель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, будівлі для тваринництва, птахівництва, зберігання зерна, теплиці, силосні ями, склади і надвірні споруди тощо.
Відтак, спорудження позивачем навісу на земельній ділянці сільськогосподарського призначення не містить складу правопорушення, передбаченого ст. 53 КУпАП - невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.
Апелянт вказує також на порушення, допущені відповідачем при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, а також позбавлення позивача права на ознайомлення з матеріалами справи, користуватися правовою допомогою адвоката, заявляти клопотання.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м. Мукачево управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області  старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області Мельником Володимиром Володимировичем, у присутності гр. ОСОБА_1 , на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 02.01.2020 № 5-ДК, проведена позапланова перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за кадастровим номером 2121210100:07:001:0105 на території Виноградівської міської ради Закарпатської області, з метою розгляду звернення Виноградівської міської ради від 11.12.2019 №02-13/1811.
За наслідками перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 15.01.2020 № 5-ДК/17/АП/09/01-20 (надалі - Акт перевірки). Згідно з Актом перевірки та розгляду планово - картографічних матеріалів, землевпорядної документації, наявної інформації, обстеження земельної ділянки на місцевості встановлено, що на об`єкті перевірки, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства», змонтовано металевий навіс та проведені роботи по облаштуванню території, а саме - ділянку вкрито щебеневим покриттям. Використання таким чином земельної ділянки суперечить вимогам статей  20,  96,  162,  163,  168 Земельного кодексу України, статей  35,  37,  48 Закону України «Про охорону земель»  та підпадає під дію  статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», за що передбачено відповідальність згідно з пунктами ґ) та и) частини першої  статті 211 Земельного кодексу України  та статей  53,  53-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та кваліфікується, як «невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням» та «невиконання умов зняття, збереження і нанесення родючого шару ґрунту». Розмір заподіяної шкоди внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням становить 465,93 гривень.
15.01.2020 державним інспектором Мельником В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення №5-ДК/0008П/07/01/-20 та винесено постанову №5-ДК/0006По/08/01/-20, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170, 00 грн.
Не погодившись із вказаною вище постановою, вважаючи її протиправною з тих підстав, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 53 КУпАП, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що старший державний інспектор Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та спірної постанови про накладення адміністративного стягнення №5-ДК/0006По/08/01/-20 від 15.01.2020 діяв у спосіб, на підставах та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Натомість наведені позивачем доводи, які ґрунтувалися виключно на формальних підставах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Крім того,  ст. 7 КпАП України  визначено, що ніхто не може бути підданий заходу стягнення у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У відповідності до  ст. 9 КпАП України  адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до  ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно  зі ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1  ст. 254 КпАП України  про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
У силу приписів  ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписи п. «а» ч. 1  ст. 96 Земельного кодексу України  визначають, що землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.
З аналізу змісту  ст. 211 Земельного кодексу України  вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.
Положення  ст. 53 КпАП України  передбачають адміністративну відповідальність громадян за використання земель не за цільовим призначенням у вигляді штрафу від п`яти до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0173 га за кадастровим номером 2121210100:07:001:0105, розташована по АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_1 , належить до земель сільськогосподарського призначення,  цільове призначення земельної ділянки - «для ведення особистого селянського господарства».
Крім того, відповідно до додатку з витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.03.2020 №НВ-2104208062020 видом угідь спірної земельної ділянки є рілля. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051  затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру. Додатком 4 до цього Порядку визначено перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), а саме:
- рілля. Група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви.
Відтак, належна позивачу земельна ділянка площею 0,0173 га за кадастровим номером 2121210100:07:001:0105 може використовуватися у наведений вище спосіб - для посівів сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав.
З наведених мотивів колегія суддів вважає безпідставним покликання апелянта на можливість спорудження на земельній ділянці позивача будівель сільськогосподарського призначення, зокрема, металевого навісу, оскільки такі можуть розміщуватися на несільськогосподарських угіддях, які, відповідно до ч.2 ст.22 ЗК також відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Натомість рілля належить до сільськогосподарських угідь.
Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції,  монтування позивачем на спірній земельній ділянці, яка відноситься за видом угідь до ріллі, металевого навісу, та проведені роботи по облаштуванню території, а саме - покриття ділянки щебеневим покриттям, суперечить вимогам статей  20,  96,  162,  163,  168 Земельного кодексу України, статей  35,  37,  48 Закону України «Про охорону земель»  та підпадає під дію  статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», за що передбачено відповідальність згідно з пунктами ґ) та и) частини першої  статті 211 Земельного кодексу України  та статей  53,  53-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та класифікується, як «невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням» та «невиконання умов зняття, збереження і нанесення родючого шару ґрунту».
При цьому, колегія суддів вважає, що вчинення вказаних порушень підтверджується наявними у справах документами, зокрема, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 15.01.2020 №5-ДК/17/АП/09/01-20, планово-картографічними матеріалами, землевпорядною документацією, протоколом про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів враховує, що перевірка була проведена у присутності особи позивача - ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення було складено, а розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності проведено також у присутності позивача, що підтверджується її особистими підписами на акті перевірки, протоколі та оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення від 15.01.2020.
Відтак, позивач була ознайомлена з матеріалами справи, мала можливість реалізувати свої права, передбачені ч.1 ст.268 КУпАП, та погодилася на розгляд справи на місці складення протоколу, про що свідчать записи в самому протоколі. Будь-яких інших застережень наведені вище документи не містять. 
Виходячи із встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість та законність постанови старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області від 15.01.2020 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170, 00 грн за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена с. 53 КУпАП.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2020 року в справі №299/225/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 13.08.2020.