Постанова                                      
Іменем України                                 
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/5864/18
провадження № 61-452св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Закарпатська обласна рада, комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, начальник комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю. Л., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Куштана Б. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (далі -             КУ «Управління спільною власністю територіальних громад»), начальника комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю. Л. про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22 лютого         2018 року № 1091 та наказу від 08 травня 2018 року № 12-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13 травня 2009 року по 08 травня  2018 року вона обіймала посаду директора комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» (далі -              КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»), яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року                № 985 реорганізовано в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад».
На посаду директора обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» її призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24 квітня 2009 року № 863, на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт, а рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12 серпня 2011 року № 268 обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в                      КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено статут підприємства в новій редакції. В зв`язку з чим на підставі рішення сесії обласної ради від 06 березня 2015 року № 1199, головою Закарпатської обласної ради з нею було укладено новий контракт                           від 31 березня 2015 року, який діяв на час звільнення.
В подальшому, 30 листопада 2017 року рішенням сесії Закарпатської обласної ради № 985 КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» реорганізовано в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» та визнано правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».  
На підставі рішення обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985 Закарпатською обласною радою прийнято рішення від 22 лютого 2018 року № 1091 «Про звільнення директора комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено звільнити її з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та припинити дію контракту з нею від 31 березня 2015 року з                       30 квітня 2018 року у разі неможливості переведення її за її згодою на іншу роботу до КУ «Управління спільною власністю територіальних громад». Вважала, що таким чином, Закарпатська обласна рада припинила в односторонньому порядку дію контракту, укладеного з нею, з 30 квітня              2018 року.
Зазначала, що разом із прийняттям рішення про її звільнення 22 лютого            2018 року на тому ж пленарному засіданні сесії Закарпатської обласної ради було прийнято рішення «Про призначення керівництва комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради № 1094. Проте, на її думку, власником підприємства не скорочено штатний розпис КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а керуючись вищевказаним рішенням начальником КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. наказом № 12-к від 08 травня 2018 року її звільнено з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», внесено відповідний запис до трудової книжки та скріплено печаткою комунальної установи.  
Вказувала, що рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22 лютого             2018 року № 1091 «Про звільнення директора комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та наказ           № 12-к від 08 травня 2018 року є незаконними, прийняті з порушенням норм КЗпП України та умов колективного договору від 05 січня 2018 року.
Посилалась на те, що відбулась процедура переміщення працівників і в підприємстві змінено лише назву, тому Закарпатська обласна рада не мала права припиняти дію контракту з нею від 31 травня 2015 року та звільняти її з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради». Роботодавець в особі голови обласної ради повинен був їй запропонувати для підписання додаткову угоду про розірвання контракту на підставі рішення сесії від 22 лютого 2018 року, а начальник КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. перевищила свої повноваження, видавши наказ № 12-к від 08 травня 2018 року про її звільнення із займаної посади директора. 
Враховуючи вищевикладене просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22 лютого 2018 року № 1091 «Про звільнення директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»; визнати незаконним та скасувати наказ начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08 травня               2018 року; поновити її на посаді директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» з одночасним переведенням її на посаду начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад»; стягнути з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09 травня 2018 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць; стягнути солідарно з Закарпатської обласної ради, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» та начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. на її користь відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 125 000 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                    від 24 травня 2019 року у складі судді Тхір О. А. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що вивільнення позивача відбулось із дотримання вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22 січня 2018 року № 1091 «Про звільнення директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. «Про звільнення ОСОБА_1 » від 08 травня 2018 року № 12-к.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад».
Стягнуто з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09 травня 2018 року по 12 грудня 2019 року у розмірі 655 430 грн 49 коп.
Стягнуто з Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.
У решті позовних вимог відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду  мотивовано тим, що на час затвердження структури і чисельності КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» до штатного розпису вказаної установи входила посада начальника управління, яка за своїми функціональними та посадовими обов`язками повністю відповідала посаді позивача, а тому саме на такій посаді підлягав продовженню трудовий договір із ОСОБА_1 , оскільки мала місце саме реорганізація установи роботодавця, а трудовий договір із позивачем був чинним і неприпиненим.
Крім того, з часу затвердження штатного розпису КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» та до моменту попередження про можливе звільнення позивача із займаної посади, яка їй мала бути запропонована, на неї було призначено Малик Ю. Л. , що суперечить положенням частини четвертої статті 36 та статті 49-2 КЗпП України.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що до наявного в матеріалах справи попередження про можливе вивільнення позивача не долучено доказів того, які саме вакантні посади останній пропонувались.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшли касаційні скарги Закарпатської обласної ради, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад».
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2020 року клопотання Закарпатської обласної ради та КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» про зупинення дії постанови Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року задоволено частково.
Відмовлено у зупиненні виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
В іншій частині виконання постанови зупинено до закінчення касаційного провадження. 
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційних скаргах Закарпатська обласна рада, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять судове рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення місцевого суду.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги Закарпатської обласної радизводяться до того, що під час реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» діяльність КП була припинена з                 28 березня 2018 року, а отже і штат та чисельність вказаного підприємства відповідно скорочені, а відтак штат та чисельність припиненого (ліквідованого) підприємства існувати не можуть. 
Вказує, що після реорганізації повноваження і функції новоствореної                         КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» не є тотожними та ідентичними тим, які мало КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», оскільки обсяг повноважень та функцій КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» є значно більший і ширший ніж мало припинене підприємство. Також посилається на те, що обсяг функціональних та посадових обов'язків директора                                           КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» судом не досліджувались належним чином, а тому висновки суду про те, що саме на такій посаді підлягав продовженню трудовий договір і саме посада начальника КУ повинна була запропонована ОСОБА_1 , є помилковими. 
Крім того, зазначає, що до наявного в матеріалах справи попередження про можливе звільнення позивача було долучено штатний розпис КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» з переліком вакантних посад, на які позивач мала можливість працевлаштуватись, у тому числі й керівні посади на рівні начальників відділів, що за обсягами функціональних та посадових обов`язків були рівнозначні посаді директора КП, з якої позивача було звільнено. Також зауважує, що роботодавець не зобов'язаний пропонувати працівнику рівнозначну посаду.  
Вказує, що висновок апеляційного суду про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 09 травня  2018 року по 12 грудня 2019 року не ґрунтується на законності та справедливості, оскільки суперечить пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином, вказує, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму одержаної нею вихідної допомоги та грошової компенсації за дострокове припинення контракту. 
Також вказує, що у резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».
 
Узагальнені доводи касаційної скарги КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» зводяться до того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. Також КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» не згодна щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», оскільки її роботодавцем є Запорізька обласна рада. 
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги Закарпатської обласної ради, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» від ОСОБА_1 , у яких вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Закарпатської обласної ради від КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На посаду директора обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» позивача призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24 квітня 2009 року № 863 (т. 1, а. с. 50), на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт.
 
Рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12 серпня 2011 року № 268 обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено статут підприємства в новій редакції  (т. 1, а. с. 51).
 
Згідно рішення сесії обласної ради від 06 березня 2015 року № 1199 (т. 1,                а. с. 52) ОСОБА_1 призначено директором вказаного комунального підприємства та, крім того, з нею був укладений новий контракт від 31 березня 2015 року терміном до 31 березня 2020 року, який діяв на час звільнення (т. 1, а. с. 53, 54).
 
30 листопада 2017 року рішенням 9 сесії VII скликання Закарпатської обласної ради № 985 було врегульовано окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області. Вказаним рішенням припинено діяльність                              КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» шляхом перетворення його в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» та створено юридичну особу публічного права. Цим же рішенням затверджено Положення нової юридичної особи та надані відповідні розпорядчі вказівки щодо подальшого виконання цього рішення (т. 1, а. с. 55, 56).
 
07 грудня 2017 року розпорядженням голови Закарпатської обласної ради             № 47/01-48 створено комісію з реорганізації, затверджено її склад та положення новоствореної юридичної особи (т. 1, а. с.65).
 
21 грудня 2017 року рішенням 9 сесії VII скликання Закарпатської обласної ради № 1035 було затверджено структуру і чисельність КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», а також штатний розпис, до якого входила одна посада начальника управління (т. 1, а. с. 70-72).
 
04 січня 2018 року наказом голови комісії з реорганізації                                           КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 11 було затверджено штатний розпис КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік і цим же наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 14 від 01 вересня 2017 року.
 
Згідно пункту 1.7 положення про КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» управління є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».
 
22 січня 2018 року наказом голови комісії з реорганізації                                            КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 18 «Про зміни в організації виробництва та праці у зв`язку із реорганізацією               КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а саме пунктом 3 встановлено: «Визнати штатний розпис КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік, затверджений наказом голови комісії з реорганізації від 04 січня 2018 року № 11, таким, що продовжує діяти до завершення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та вивільненням працівників». Цим же наказом було вирішено направити інформацію про заплановане вивільнення працівників до Ужгородського міського центру зайнятості і повідомлено про наступне вивільнення працівників КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».
 
22 лютого 2018 Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та припинити дію контракту з керівником КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» ОСОБА_1 від 31 березня 2015 року з 30 квітня              2018 року у разі неможливості переведення ОСОБА_1 за її згодою на іншу роботу до КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» (т. 1, а. с. 73).
 
На цій же пленарній сесії, 22 лютого 2018 року Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1094 «Про призначення керівництва Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради», яким призначено начальником КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. (т. 1, а. с. 74).
 
27 лютого 2018 року Закарпатська обласна рада на адресу ОСОБА_1 направила попередження про можливе звільнення. Одночасно повідомлено про можливе переведення на будь-яку вакантну посаду із тих, які зазначені в штатному розписі (т. 2, а. с. 97).
Зазначене попередження вручено ОСОБА_1 07 березня 2018 року, що підтверджується листом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (т. 2, а. с. 98).
 
08 травня 2018 року начальником КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю. Л. видано наказ №12-к, яким звільнено ОСОБА_1 , директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» із займаної посади у зв`язку з реорганізацією, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 75).
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційних скарг Закарпатської обласної ради,             КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                     2020 року.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційні скарги Закарпатської обласної ради, КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» підлягають залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Частинами першою, третьою статті 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
 
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
Враховуючи те, що відбувалась реорганізація установи роботодавця, а на час такої реорганізації трудовий договір, який було укладено 31 березня               2015 року з ОСОБА_1 , був чинний і не припиненим, тому такий мав бути продовжений з останньою в силу приписів частини четвертої статті 36 КЗпП України, оскільки згідно штатного розпису до КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» входила посада начальника управління.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що обсяг повноважень безпосередньо КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» є більшим аніж у КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а обсяг функціональних та посадових обов`язків начальника утвореної установи не досліджувались належним чином, є помилковими, оскільки, як вбачається із положення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», посада начальника управління за своїми функціональними та посадовими обов`язками відповідала посаді позивача, як директора                                             КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради». Вказане вбачається із положення та статуту вказаних установ, що викладені у відповідних розділах, а саме «Керівні органи управління» та «Органи управління підприємством».
 
Крім того, в порушення приписів статті 492 КЗпП України на посаду, яка мала бути запропонована позивачу, тобто з часу затвердження штатного розпису установи та до моменту вивільнення ОСОБА_1 було призначено іншу особу, що свідчить про неможливість продовження трудового договору у зв'язку з реорганізацією, як то передбачено положеннями статті 36 КЗпП України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 було запропоновано всі вакантні посади, не можуть бути прийняті судом, оскільки спростовуються вищенаведеним, а саме призначенням на посаду начальника управління іншої особи, що свідчить про те, що вказана посада не могла бути запропонована позивачу.
 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму одержаної позивачем вихідної допомоги та грошової компенсації за дострокове припинення контракту, з огляду на таке.
Згідно із приписами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Вказаний висновок зазначений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження                             № 11-134ас18).
При цьому питання повернення виплаченої вихідної допомоги та інших платежів не є предметом розгляду даної справи.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що у резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України                              від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.
Як роз`яснено у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України                   від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу апеляційним судом було обчислено без утримання податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а незазначення про це в резолютивній частині судового рішення не вплинуло на правильність вирішення спору. Тому вказаний недолік не може бути підставою для скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної щодо незгоди стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з            КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», а не з Запорізької обласної ради, оскільки ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах саме з КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», в якому працювала директором та отримувала заробітну плату з фонду заробітної плати вказаного підприємства, а не Закарпатської обласної ради, тому з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад», як правонаступника усіх майнових і немайнових прав та обов`язків КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», як юридичної особи, що має відокремлене майно, самостійний баланс та рахунки, належить стягнення відповідних сум.
 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов частково, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вивільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, а тому остання має бути поновлена на роботі та, відповідно, має отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачами норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення          від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). 
 
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог              статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 .
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи, що касаційне провадження у справі закінчено, то виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради залишити без задоволення.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 рокузалишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Закарпатського апеляційного суду                           від 12 грудня 2019 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович