ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
20 липня 2020 р.	Справа № 520/13766/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и л а:
16.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (подалі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають в перерахунку його пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.05.2014 року;
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2019 року;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 80 % грошового забезпечення з 01.05.2014 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.05.2014 року однією сумою;
- зобов`язати перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. однією сумою;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.05.2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року (далі – постанова КМУ № 649).
Фактично, звертаючись до суду позивач просить визнати протиправними дії пенсійного органу по зменшенню 01.05.2014 року розміру його пенсії за вислугу років з розміру 80 відсотків грошового забезпечення до розміру 70 відсотків грошового забезпечення. Просить зобов`язати відповідача з 01.05.2014 року обчислити розмір його пенсії з розміру 80 відсотків грошового забезпечення та виплатити однією сумою різницю між сумою нарахованої на виконання судового рішення пенсії та раніш виплаченою сумою пенсії.
Позивач просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у виплаті йому з 01.01.2018 року на виконання вимог пункту другого постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (подалі – постанова КМУ № 103) після проведеного перерахунку пенсії лише у розмірі 50 відсотків, а з 01.01.2019 року - у розмірі 75 відсотків. Просить зобов`язати відповідача здійснити йому виплату однією сумою різницю між сумою пенсії у її 100 відсотковому розмірі (з 01.01.2018 року) та сумою фактично виплаченої пенсії за цей період.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати пенсії, позивач просить здійснити компенсацію йому втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (подалі – постанова КМУ № 159).
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначив, що з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та постанови КМУ № 103, положення якої на час вчинення спірних дій були чинними та підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідач вказує на те, що позивач просить зобов`язати перерахувати та виплатити пенсію у розмірі 80 % грошового забезпечення з 01.05.2014 року, при цьому жодним чином не обґрунтовує дану вимогу та не надає жодних доказів того, що відповідачем зменшено розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2014 року з 80% грошового забезпечення до 70%. Зазначає, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 починаючи з дати призначення пенсії до 01.01.2018 року не змінювався та становив 80% грошового забезпечення.
Також відповідач вказує, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України від 19.10.2000 року 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Відповідні права позивача можна буде вважати порушеними лише у разі, якщо компенсація не буде йому виплачена у тому ж місяці, що і заборгованість.
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, відповідач зазначив, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми єдиним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду те сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити пенсію без урахування постанови КМУ № 649 відповідач зазначає, що нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України. 22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, для реалізації вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з урахуванням того, що виконання таких рішень суду здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволені частково.
Так, судовим рішенням: - визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1     з 80 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018 року;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80 % грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою;
- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначено станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою;
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судове рішення вмотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено зменшення розміру грошового забезпечення з 80% до 70% лише з 01.01.2018 року, а тому позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.05.2014 року підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018.
Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою, суд з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про обґрунтованість даної вимоги.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 р та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2019 року та зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. однією сумою, суд враховуючи, що на момент перерахунку пенсійним органом пенсії позивача з 01.01.2018 року постанова КМУ № 103 була чинною та не скасованою, відтак, дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % та 75% суми підвищення пенсії з 01 січня 2018 року до 05 березня 2019 року не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок за вказаний період проведено на виконання постанови КМУ № 103, чинної до 05 березня 2019 року. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у виплаті 75% суми підвищення пенсії, визначено станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.05.2014 згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 року, суд зазначив, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Не погоджуючись із судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що дії пенсійного органу щодо проведення перерахунку пенсії позивача за рахунок виплати 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року та 75 % з 01.01.2019 року не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання постанови КМУ № 103, положення п.п. 1, 2 якої на час вчинення спірних дій були чинними та підлягали до застосування до спірних правовідносин. Відзначено, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а отже ГУ ПФУ в Харківській області не мало підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу без врахування положень Порядку № 45 та постанови КМУ № 103.
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою відповідачем зазначено, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми єдиним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці. Відзначено, суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у    повному обсязі, що полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.            
На час розгляду справи позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на    обліку ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років призначену в порядку та на умовах Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII), в розмірі 80 відсотків грошового забезпечення.
Статтею 63 Закону № 2262-XII унормовано, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшені розміри грошового забезпечення означених осіб.                                                                                                                                                                                                                                                                              
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктами 1, 2 якою визначено:
Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:
з 01.01.2018 року - 50 відсотків;
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;
з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Листом за № 6194/02-23 від 26.02.2018 року, скерованим на адресу Головних управлінь ПФУ та державних органів, Пенсійний фонд України повідомив останніх про те, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року № 103. А також, про те, що згідно повідомлення Міністерства соціальної політики України від 26.02.2018 року № 3590/0/2-18/21 зазначена постанова є підставою для проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Також, в листі зазначено, що на виконання п. 2 Порядку № 45 до 03.03.2018 року належить забезпечити подання уповноваженим структурним підрозділам силових міністерств та відомств (крім осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) та поліцейських) списків осіб зазначеної категорії, яким необхідно провести перерахунок пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року, що набрало законної сили 05.03.2019 року, у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови КМУ № 103.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                              
Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, відповідачем у 2018 році (з 01.01.2018 року) проведений перерахунок пенсії позивача, виплата якої здій здійснювалася відповідно до положень постанови КМУ № 103.
З 01.01.2020 року виплата пенсійним органом пенсій здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян».
Означеним урядовим актом установлено, що з 01.01.2020 року виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.01.2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.04.2020 року у справі № 640/559/20, яке на час апеляційного розгляду справи не набрало законної сили, підпункт 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» визнаний протиправним та нечинним.
26.11.2019 року представник позивача звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області із адвокатським запитом, у якому просив перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 80 відсотків грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою та нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 року (а.с. 10).
Листом від 02.12.2019 року № 35448/02-2-20 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення його звернення (а.с. 11).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій пенсійного органу по виплаті йому з 05.03.2019 року лише 50 відсотків суми підвищення пенсії, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Відповідно до п. 2 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 3 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України»    діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.
Пунктами 1 та 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, установлено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (п. 1).
Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 2).
Частиною 1 ст. 117 Конституції України унормовано, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Таким чином, з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18 (тобто з 05.03.2019 року), яким, окрім іншого визнані протиправними та скасовані п. 1 і п. 2 постанови КМУ № 103 позивач набув право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, після проведення пенсійним органом з 01.01.2018 року її перерахунку, а у пенсійного органу виник обов`язок проводити виплату пенсії позивача з урахуванням 100 відсоткової суми підвищення пенсії.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 року у справі № 160/3586/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено відповідний порядок виплати перерахованих сум підвищених пенсій, не впливає на обов`язок ГУ ПФУ в Харківській області з 05.03.2019 року здійснювати позивачу виплату пенсії з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, оскільки за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 06.08.2019 року по справі № 160/3586/19, - системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати «порядок перерахунку пенсії» не є тотожним праву встановлювати «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії».
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області в цій частині.
Визначене відповідачем в апеляційній скарзі про те, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії, призначеної на умовах Закону № 2262-ХІІ в розмірі 80 відсотків грошового забезпечення, не відповідає фактичним обставинам справи. Так, згідно із розрахунком від 29.11.2019 року (а.с. 13) пенсія позивача ОСОБА_1 перераховано з 01.01.2018 року та основний розмір пенсії складає 70 відсотків.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд розглянувши 04.02.2019 року справу № 240/5401/18 визначив, що ст. 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а ст. 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку. Зміни до ст. 63 Закону № 2262-ХІІ ні Законом № 3668-VI, ні Законом № 1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися. Постанова № 45 і постанова КМУ № 103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Верховний Суд вказав, що системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII не зазнала. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року відповідно до ст. 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області в цій частині.
Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013).
В своїх Рішеннях Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Отже, обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20.07.2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 07.06.2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15.10.2009 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення.
Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю.
В обґрунтування вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, тобто зазначаючи про необхідність визначення в резолютивній частині судового рішення інформацію про порядок його виконання, позивач вказує, що за певних обставин він має законне сподівання на отримання пенсії у збільшеному розмірі, яке захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод.
Згідно із концепцією правомірного очікування (англ. - legitimate expectation) дії або рішення органу публічної влади вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються). Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання.         
Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач ОСОБА_1 не зазначив про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно не надав доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на користь позивача, саме в означений ним спосіб.
За наведених обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області, скасовує  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року однією сумою, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені означеної вимоги ОСОБА_1 .
Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції по заувагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, керуючись ст. 317 КАС України, частково задовольняє вимоги апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області та частково скасовує судове рішення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).      
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року скасувати в частині, якою задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені означеної вимоги.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року, яким задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          
Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 30 липня 2020 року.