Справа № 308/774/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року (у складі судді Дергачової Н.В.) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у січні 2020 р. 
       Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» чи будь-яким іншим особам відчужувати чи вчиняти будь-які інші дії, в тому числі будь-які реєстраційні дії щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили в справі за позовомОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада та ОСОБА_3 , про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
       На обґрунтування заяви вказала, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (надалі - Товариство) до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням.
       Заявник дізналася, що 04.06.2018 р. державним реєстратором Іршавської міської ради зареєстровано право власності за Товариством на квартиру, яка належить заявнику.
       Заявник вважає, що в цьому випадку було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусово стягнув (відчужив без згоди заявника) квартиру, яка була предметом іпотеки, чим було порушено права заявника на це майно.
       Тому відповідачем, із метою захисту своїх порушених прав, подано зустрічний позов про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       Відтак ужиття заходів забезпечення позову буде сприяти захисту законних інтересів (прав) заявника на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно. Товариство неодноразово робило спробу продажу спірної квартири через мережу інтернет, відтак із метою недопущення відчуження спірної квартири третім особам, заявник вважає, що необхідно вжити заходи забезпечення позову.
       Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 р. заяву про забезпечення позову задоволено частково: вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству розпоряджатися (відчужувати або вчиняти будь-які інші дії, в тому числі будь-які реєстраційні дії) з квартирою АДРЕСА_2 , до набрання рішенням суду законної сили у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       Товариство просить скасувати цю ухвалу та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-ужитті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, у спірних правовідносинах судом порушено права іпотекодержателя;
-судом першої інстанції не вмотивовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, а саме - розпорядження квартирою, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або забезпечити фактичне виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заяви.
       Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).
       Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
       Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
       Із матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є майно, а саме - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Товариство з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», примусово стягнув (відчужив без згоди позивача) квартиру, яка була предметом іпотеки, чим порушив права заявника на квартиру. Відтак, заявником подано позов про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник просила зборонити Товариству вчиняти певні дії стосовно спірного майна, тобто квартири.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
       Так, довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вмотивовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, а саме розпорядження квартирою, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або забезпечити фактичне виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, не заслуговує на увагу як необґрунтований.
       Довід апеляційної скарги про те, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, а у спірних правовідносинах судом порушено права іпотеко держателя, також не заслуговує на увагу, оскільки вжитті заходи забезпечення позову жодним чином не перешкоджають діяльності Товариства як юридичної особи.
       Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству вчиняти певні дії із спірною квартирою є ризики, що в подальшому Товариством можуть вчинятися дії з метою продажу спірного майна.
       Такі дії Товариством уже вчиняються (а.с.4). 
       Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо правомірності переходу права власності на спірну квартиру Товариству.
       У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача за зустрічним позовом виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірнемайно може бути будь-яким способом відчужене третім особам або проведені певні зміни щодо його правового статусу (наприклад оренда), що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
       Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача за зустрічним позовом у випадку задоволення її позовних вимог. Інтереси та права Товариства таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача за зустрічним позовом, Товариство і надалі зможе реалізовувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.
       Заявником належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на її користь.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і позиції заявника, відтак не заслуговують на увагу.
       Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року залишити без змін.                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 31 липня 2020 р.
Судді: