ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/7056/16	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
за участю секретаря судового засідання Комар Н.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року (суддя Єфанова Л.В., повний текст складено 28.12.2019р.) по справі №804/7056/16 за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення коштів, -
                                                  ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави, в особі Східного офісу Держаудитслужби, в якому просив: стягнути з відповідача кошти у сумі 4291463,47 грн. до Державного бюджету на рахунок Управління державного казначейства в Дніпропетровській області.
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в Державному підприємстві "Криворізька теплоцентраль", в ході якої виявлені порушення, які вимогою зобов`язано усунути. На час звернення до суду не вжито заходів по відшкодуванню зазначених у вимозі порушень, а саме відшкодуванню матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету через незаконне отримання коштів субвенції. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції зробив висновок про те, що фактично кошти, які заявлено прокурором до стягнення, є суми субвенцій, виділені з бюджету відповідачу, які використано останнім не за цільовим призначенням.
Встановивши таку правову природу коштів, які просить стягнути прокурор, суд зробив висновок про те, що органом державного контролю (Східним офісом Держаудитслужби) не було дотримано процедуру повернення бюджетних коштів в разі їх нецільового використання, яка передбачена Порядком повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1163.
З цих підстав суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції невірно визначено правову природу коштів, які заявлені до стягнення. Скаржник вказує на те, що підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом стало встановлення факту спричинення ДП «Криворізька теплоцентраль» протягом 2014 року збитків державі у розмірі 4291463,47грн., що дорівнює розміру зайво отриманої субвенції з державного бюджету. Тобто скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції дійшовши невірного висновку про правову природу цих коштів, безпідставно застосував у спірних відносинах положення Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1163. Отже, як зазначає прокурор, спір у цій справі стосується повернення державі відповідачем майна – грошових коштів, що без достатньої правової підстави (безпідставно) було ним набуто. З цих підстав, вказуючи на виявлені ревізією збитки, які завдані державі, прокурор зазначає про наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення таких збитків з відповідача до відповідного бюджету.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що прокурор фактично змінює правову природу коштів, яку просить стягнути з підприємства. Як зазначає відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції розглядалось питання щодо повернення сум субвенцій, які, за позицією прокурора, були використані за нецільовим призначенням. В апеляційній скарзі прокурор зазначає те, що ці суми є розміром збитків, які завдані державі, внаслідок набуття відповідачем грошових коштів без достаньої правової підстави. З приводу такої позиції прокурора відповідач зазначає, що різниця в тарифах теплопостачання компенсувалася за рахунок коштів місцевого бюджету на підставі укладених договорів. Вказані договори не були визнані недісними у встановленому законом порядку і таке питання контроюючим органом взагалі не порушувалося.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як зазначено вище, суд першої інстанції, розглядаючи справу, виходив з того, що кошти, які заявлено прокурором до стягнення, є суми субвенцій, виділені з бюджету відповідачу, які використано останнім не за цільовим призначенням.
З цих підстав, пославшись на положення Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1163, суд першої інстанції зазначив те, що оскільки органом фінансового контролю не було дотримано визначеного порядку повернення бюджетних коштів, то відсутні і підстави для задоволення позову.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитися не може, оскільки судом першої інстанції невірно визначено предмет спору, внаслідок чого неправильно розглянуто справу.
Так, предметом спору у цій справі є стягнення шкоди (збитків), яка (які) завдані державному бюджету внаслідок безпідставного отримання відповідачем коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.
Тобто спір, який розглядається у межах цієї справи, не стосується використання субвенцій не за цільовим призначенням.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що на виконання п.2.9 плану роботи Держфінінспекції в Україні на ІІІ квартал 2015 року на підставі направлення №201 від 11.08.2015, виданого начальником Криворізької ОДФІ, фахівцями інспекції проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (далі - ДП «Криворізька теплоцентраль»), у тому числі використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися органами державної влади, за період з 01.01.2014 по 30.06.2015, якою виявлено ряд фінансових порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 09.11.2015№ №850-39/21.
Перевіркою правильності визначення обсягу заборгованості з різниці в тарифах встановлено таке.
Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.2014 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі Порядок № 30).
Так, відповідно до п. 6 Порядку № 30 обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, з урахуванням витрат, пов`язаних з провадженням інвестиційної діяльності, та відрахуванням проведених перерахунків за низькоякісні і надані не в повному обсязі послуги та трансфертів з державного та місцевих бюджетів, отриманих надавачами послуг для відшкодування різниці в тарифах, і фактично погашеної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенції, отриманої за минулі роки.
Ревізією питання правильності та достовірності визначення ДП «Криворізька теплоцентраль» фактичних витрат, пов`язаних з наданням послуг населенню за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлено, що базою для визначення витрат у Розрахунках із різниці в тарифах, пов`язаних з наданням підприємством послуг населенню, за 2014 рік є: виробнича собівартість продукції, адміністративні витрати в повному обсязі та витрати на збут. В бухгалтерському обліку вказані витрати відображено за Дебетом рахунків 901 «Собівартість реалізованих послуг», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут» з наступним віднесенням в дебет рахунку 79 «Фінансовий результат».
Розмір різниці в тарифах визначався підприємством, як різниця між нарахованими доходами за послуги з опалення населенню та витратами, без урахування податку на додану вартість.
Обсяг фактичних витрат на послуги для населення з постачання теплової енергії, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», якою затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води (далі — Порядок № 869).
Відповідно до п. 4 Порядку № 869 тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням планованого прибутку, тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку. Також, відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 визначено, що встановлені тарифи на комунальні послуги повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планових витрат на їх виробництво з урахуванням планового прибутку.
Формування тарифу на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії для підприємства здійснюється на підставі річного плану відпуску теплової енергії, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів та цін у планованому періоді (п.12 Порядку № 869).
При цьому, в ході ревізії встановлено зайве отримання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню в сумі 259 538,0 грн., яке виникло внаслідок не підтвердження даними бухгалтерського обліку амортизаційних витрат, які були включені до Розрахунку фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії по ДП «Криворізька теплоцентраль» за 12 місяців 2014 року.
Так, відповідно даних Головної книги за 2014 рік амортизаційні витрати по ДП «Криворізька теплоцентраль» за 12 місяців 2014 року складають у сумі 9 667 538,46 грн, а саме: рахунок 131 «Знос основних засобів» - 8 129 441,33 грн; рахунок 132 «Знос інших необоротних матеріальних активів» - 598 888,12 грн; рахунок 133 «Накопичена амортизація нематеріальних активів» - 939 178,01 грн; рахунок 135 «Знос інвестиційної нерухомості» - 31,00 гривень.
Однак, до Розрахунку фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії по ДП "Криворізька теплоцентраль» за 12 місяців 2014 року включені амортизаційні витрати у сумі 9 966,0 тис. гривень.
Різниця між даними Головної книги за 2014 рік та Розрахунку фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії по ДП "Криворізька теплоцентраль" за 12 місяців 2014 року складають 259 538,0 грн (9 667 538,0 грн - 19 366,0 грн (рахунок 949) - 9 966 000,0 грн) х 81,66% = 259 538,0 грн.
В результаті завищення фактичних витрат на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася і постачалася населенню за січень-грудень 2014 року, внаслідок включення до фактичної собівартості амортизаційних витрат, ДП «Криворізька теплоцентраль» завищено Розрахунок заборгованості із різниці в тарифах на суму 259 538,0 грн, що призвело до незаконного використання коштів субвенції та до матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету, на вказану суму.
Вищезазначене є порушенням вимог п. 1, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996-XIV), п. 5 Порядку № 30 та п.п. 16,18 Порядку № 869.
Крім того, в ході даної ревізії встановлено завищення фактичних витрат підприємства за 2014 рік в загальній сумі 1 844 050, 76 грн., що виникло внаслідок включення до прямих витрат виробничої собівартості витрати паливно мастильних матеріалів експлуатації транспортних засобів, які були задіяні на ремонтні роботи.
З загальної суми витрат ДП «Криворізька теплоцентраль» окремим рядком виділено витрати на придбання палива зі сторони, спожитого по категоріям: населення, бюджет, інші та на господарські потреби.
Відповідно до п. 18 Порядку № 869 до складу планованої виробничої собівартості включаються прямі матеріальні витрати, зокрема витрати на придбання палива (газу, мазуту, вугілля, торфу, інших видів технологічного палива) та електричної енергії для технологічних потреб, що визначаються виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії згідно з пунктом 13 цього Порядку.
Так, до статті паливо зі сторони Розрахунку фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії по ДП «Криворізька теплоцентраль» за 12 місяців 2014 року включені витрати на паливо у сумі 294 056 593,59 грн., а саме: газ природний у сумі 291 154 738,39 грн., паливо зі сторони (ПММ) у сумі 2 258 205,69 грн. та ПММ загальновиробничих витрат у сумі 643 649,51 грн.
В ході ревізії встановлено, що витрати паливно мастильних матеріалів експлуатації транспортних засобів у сумі 2 258 205,69 грн були списані ДП «Криворізька теплоцентраль» не на рахунок 235 «Ремонт та обслуговування необоротних активів», а віднесені на прямі витрати, без урахування 10% ліміту витрат на ремонтні роботи.
Різниця складає (294 056 593,59 грн. - 291 154 738,39,0 грн. (паливо на технологічні потреби) - 643 649,51 грн (ПММ загальновиробничі) х 81,66% = 1 844 050,76 грн.
За таких обставин, в результаті завищення фактичних витрат на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася і постачалася населенню за січень- грудень 2014 року, внаслідок включення до фактичної собівартості завищених витрат на паливно-мастильні матеріали, ДП «Криворізька теплоцентраль» завищено Розрахунок заборгованості із різниці в тарифах на суму 1 844 050,76 грн. (в тому числі за січень-травень 2014 року в сумі 906000,0 грн, червень- грудень 2014 року 938050,76 грн), що призвело до незаконного використання коштів субвенції та до матеріальної шкоди (збитків), завданої державному бюджету. Вищезазначене є порушенням п. 1, 8 ст. 9 Закону № 996-XIV, п. 6 Порядку № 30, п. 16 Порядку № 869.
В ході ревізії також встановлено зайве отримання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню в сумі 2 187 874,71 грн, яке виникло внаслідок включення в Розрахунок фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії по ДП «Криворізька теплоцентраль» за 12 місяців 2014 року понаднормових втрат теплової енергії в мережах за листопад та грудень 2014 року, що є порушенням пп. 3.1.8 КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потреби в Україні", п.5 Порядку № 30, п.16,18 Порядку № 869 та п. 1, 8 ст. 9 Закону № 996-XIV.
Так, нормування втрат теплової енергії в мережах теплопостачання та питомих витрат палива і електроенергії, які використовуються для виробництва та транспортування теплової енергії, здійснюється в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва (п.14 Порядку № 869).
Для ДП «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94, Київ 1998), загальновиробничі норми питомих витрат палива, теплової та електричної енергії складають 20,52%.
Норми питомих витрат палива, теплової та електричної енергії затверджені Дніпропетровською обласною державною адміністрацією та підписані в.о. генеральним директором ДП «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_1 . Копія загальновиробничих норм питомих витрат палива, теплової та електричної енергії ( Додаток 38 до акта) додається до позову.
При цьому, ревізією нормативних втрат теплової енергії в мережах за 2014 рік встановлено, що підприємство в Розрахунку вартості різниці втрат тепла в мережах між фактичними та нормативними втратами по ДП «Криворізька теплоцентраль» за січень-грудень 2014 року при розрахунку втрат тепла в мережах застосовує коефіцієнт у розмірі 20,52, який був визначений по результатам випробувань на підставі договору № 14 від 09.04.2009 на виконання роботи: «Випробування водяних теплових мереж з діаметром головної ділянки Ду=600 мм ДП «Криворізька теплоцентраль» на втрати тепла через ізоляцію трубопроводів», укладеного між відповідачем та Відкритим акціонерним товариством «Західенергоавтоматика».
В ході ревізії, встановлено, що в жовтні 2009 року на виконання умов зазначеного договору від 09.04.2009 № 14 проведені розрахунки втрат тепла під час випробувань зовнішніх водяних теплових мереж ДП «Криворізька теплоцентраль» від РК-3 до ЦТП-14 при співставленні експлуатаційних теплових втрат прийняті теплові втрати, які одержані під час випробувань.
Згідно РД 34.09.225 (Методические указания по определению теплових потерь в водяных и паровых тепловых сетях) коефіцієнти для подавальних трубопроводів надземного прокладання К=0,908; для зворотних трубопроводів надземного прокладання К=0,827; для трубопроводів підземного прокладання К=1,16 дозволяється застосовувати для розрахунку нормативних втрат тепла через ізоляцію теплопроводів на протязі не більше 5 років.
Отже, в жовтні 2014 року сплинув термін дії застосування коефіцієнтів для подавальних трубопроводів надземного прокладання К=0,908; для зворотних трубопроводів надземного прокладання К=0,827; для трубопроводів підземного прокладання К= 1,16.
Таким чином, відповідач в порушив вимоги п.3.1.8 КТМ 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затвердженим Державним комітетом України по житлово- комунальному господарству від 14.12.1993, яким визначено, що втрати теплової енергії в теплових мережах визначаються за результатами проведених теплових випробовувань. У разі неможливості визначення втрат тепла в теплових мережах на підставі випробовувань допускається приймати величину втрат у частках від відпущеного тепла, але не більше 13 %.
При цьому, в рядку 245 Звіту про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами за листопад та грудень 2014 року (форма №2-НКП-тепло (місячна)), нормативні втрати теплової енергії в теплових мережах ліцензіата становлять відповідно 35 911 Гкал та 41 055 Гкал.
Питома вага відпущеної теплової енергії для населення, в загальному обсязі корисно відпущеної теплової енергії, становить 81,66%.
Сумарні втрати теплової енергії в теплових мережах для населення становлять 62 850,4 Гкал (35 911 Гкал + 41 055 Гкал) х81,66% = 62 850,4 Гкал)
Собівартість 1 Гкал для категорії населення складає 462,91 гривень.
Різниця між фактично використаним підприємством та нормативно визначеними втратами теплової енергії в теплових мережах для населення становлять 2 187 874,71 грн. (62 850,4 Гкал х (20,52%-13%) х 462,91 грн).
За таких обставин, загалом ревізією питання використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню встановлено зайве отримання коштів субвенції з державного бюджету внаслідок завищення відповідних розрахунків, на суму 4 291463,47грн. (259 538,0 грн. + 1 844 050,76 грн. + 2 187 874,71 грн.).
З метою усунення виявлених порушень на підставі п. 7 ст. 10, ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» об`єкту контролю були направлені вимоги про усунення порушень від 11.12.2015 №850-15/1944. 
Однак станом на час розгляду справи об`єктом контролю не вжито заходів по усунення порушень та відшкодування завданих збитків, які полягають у безпідставному отриманні підприємством сум субвенцій у розмірі 4 291463,47грн.
Згідно зі ст..10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державна фінансова інспекція має право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що органом фінансового контролю не доведено розмір заподіяних збитків; взаєморозрахунки щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, проводилися на підставі укладених договорів, які не визнавалися недійсними у встановленому законом порядку; перший заступник прокурора не мав повноважень на звернення до суду із цим позовом.
З приводу вказаних аргументів відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо позиції відповідача про недоведеність розміру заподіяних збитків, слід зазначити те, що вищенаведені розрахунки підтверджують заявлені у цьому позові до відшкодування суми, і вказані розрахунки не спростовані відповідачем. При цьому судом було роз`яснено відповідачу його право клопотати про призначення економічної експертизи, у разі його незгоди з проведеними розрахунками та з цього приводу у справі оголошувалася перерва. Але відповідач своїм процесуальним правом не скористався, пославшись на відсутність необхідності призначати у справі судову експертизу.
Щодо посилань відповідача на те, що взаєморозрахунки щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, проводилися на підставі укладених договорів, які не визнавалися недійсними у встановленому законом порядку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, наводячи такі аргументи відповідач зазначав те, що прокурором обрано неправильний спосіб захисту інтересів держави. Оскільки, за його позицією, до визнання недійсними укладених договорів, не можливо ставити питання про відшкодування збитків, які полягають в отриманні підприємством коштів субвенції на підставі таких договорів.
Питання надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, врегульовані постановою КМУ №30 від 29.01.2014р.
Відповідно до п.1 постанови КМУ №30 субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість), у тому числі на компенсацію різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій і атомних електростанцій) з використанням будь-яких видів палива та енергії, крім природного газу (далі - компенсація), за рахунок джерел, зазначених у пунктах 14-17 і 20 статті 11, пункті 5 статті 12 і пункті 10 статті 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.
Пунктом 2 постанови КМУ №30 передбачено, що Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон.
Згідно із п.3 постанови КМУ №30 перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася (компенсації, що розрахована) на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена (не відшкодована) на дату складення довідки про суму заборгованості (розрахунку компенсації).
У відповідності із п.4 постанови КМУ №30 підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатках 2 і 3 (у разі проведення взаєморозрахунків за рахунок джерел, визначених пунктом 5 статті 12 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" , залучених до спеціального фонду державного бюджету відповідно до пункту 2 статті 16 даного Закону ).
Встановлені обставини справи свідчать про те, що у період 2014 року (період за який розраховано збитки) взаєморозрахунки щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, проводилися на підставі укладеного договору №668/30 від 07.10.2014р. (т.2 а.с.93).
Вказаним договором визначено порядок проведення взаєморозрахунків, а його сторонами є: територіальний орган Казначейства у Дніпропетровській області; Департамент фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації; Департамент ЖКХ Дніпропетровської ОДА; фінансове управління виконкому міської ради; Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради; Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль»; Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
Відповідно до п.16 Договору – договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.
У свою чергу, фінансування виконання умов укладених договорів про організацію взаєморозрахунків, можливе лише у разі наявності відповідного рішення Мінфіну.
Міністерство фінансів України не є стороною вказаного договору, а сторони цього договору не мають можливості впливати на прийняття ним відповідних рішень.
Отже процедура виплати субвенцій складається з декількох етапів та регулюється бюджетним законодавством, на яке відповідач, як сторона договору про організацію взаєморозрахунків, не може впливати.
Тобто, вказаний договір не є договором у розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки зміст такого договору не визначається на основі вільного волевиявлення сторін і умови такого договору не можуть погоджуватися або змінюватися сторонами на власний розсуд.
За своєю правовою природою цей договір є письмовим узгодженням зацікавлених осіб, яким підтверджується обізнаність осіб про їх дії у разі виділення відповідного фінансування з державного бюджету. У свою чергу послідовність таких дій прямо визначається постановою КМУ №30.
Отже аргументи відповідача про те, що прокурором обрано невірний спосіб захисту інтересів держави, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Щодо аргументів відповідача про те, що перший заступник прокурора не мав повноважень на звернення до суду із цим позовом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач фактично посилається на правові висновки, які зроблено Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 (справа №819/478/17).
На думку суду апеляційної інстанції наведені відповідачем висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки постанова Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 819/478/17 стосується правовідносин, у яких заступник керівника регіональної прокуратури, підписуючи позов, діяв від імені органу прокуратури як юридичної особи, а не реалізовував конституційну функцію представництва інтересів держави.
Водночас прокурор може брати участь у розгляді судом адміністративних, господарських або цивільних справ як представник органу прокуратури, яка має статус відповідача, позивача або третьої особи, а також як представник .держави - виконуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді.
При цьому, статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, не можна ототожнювати зі статусом представника сторони в судовому процесі.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Межі повноважень прокурора передбачені як процесуальним законодавством (Кодекс адміністративного судочинства України), так і Законом України «Про прокуратуру».
Відповідно до вимог етапі 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Повноваження прокурора передбачені статтею 53 КАС України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому, полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Із наведеної правової норми убачається, що прокурор у таких випадках виконує функцію представництва інтересів держави, яка одночасно є його конституційним обов`язком.
Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено статтею 24 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до приписів статті 5 згаданого Закону функції, прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у статті 15 цього Закону. При цьому прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (стаття 15 Закону України «Про прокуратуру»).
Отже аргументи відповідача про те, що перший заступник прокурора не мав повноважень на звернення до суду із цим позовом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року по справі №804/7056/16 – скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (ЄДРПОУ 00130850) кошти у сумі 4  291  463,47грн. (чотири мільйони двісті дев`яносто одну тисячу чотириста шістдесят три гривні сорок сім копійок) до державного бюджету на рахунок Управління державного казначейства в Дніпропетровській області №37122517601304, код платежу 21080500 одержувач Управління ДКСУ у Жовтневому районі м.Кривого Рогу МФО 805012.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена касаційному порядку у випадках та строки, які визначені ст.ст.328, 329 КАС України.   

          Вступну та резолютивну частину проголошено 20.08.2020р.
Повний текст постанови складено 21.08.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк