Ухвала
іменем України
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 712/13228/18
провадження № 51-4232ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду
від 2 червня 2020 року в межах об`єднаних кримінальних проваджень
№ 12018251010003610 і № 12018250240000207 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка-1 Тальнівського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз – за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року за ч. 2
ст. 289, ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років
8 місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК.
Встановлені обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2020 року
ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК
за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання
у виді позбавлення волі на строк 1 рік, призначене за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року, та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 жовтня 2018 року до 10 березня 2020 року
з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 2 червня 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 , а оскаржуваний вирок місцевого суду
від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на неправильне застосування місцевим та апеляційним судами закону України про  кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність
чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено
в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону потерпілий не навів обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до статей 413 і 414 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, 404
і 419 цього Кодексу, а також статей 50, 65, 72 та ч. 2 ст. 289 КК у їх взаємозв`язку.
Посилаючись на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанції вимог статей 50 і 65 КК та не погоджуючись із покаранням призначеним
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 6 років, потерпілий у касаційній скарзі не вказав, чому таке покарання, на його думку, не є справедливим, не сприятиме виправленню засудженого і попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень. У касаційній скарзі також відсутня позиція потерпілого стосовно застосування місцевим судом положень ч. 4 ст. 70 КК.
Вказуючи у скарзі на те, що відмова місцевого суду в допиті свідка
ОСОБА_7 істотно вплинула на постановлення цим судом законного, обгрунтованого і справедливого рішення та на можливість відшкодування заподіяної злочином шкоди, потерпілий не зазначив, чи заявлялися ним в суді апеляційної інстанції аналогічні клопотання, які усупереч ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд
не задовольнив, та які конкретно доводи його апеляційної скарги в порушення вимог ст. 419 цього Кодексу не були розглянуті апеляційним судом.
Натомість у касаційній скарзі потерпілий наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, та просить дати доказам іншу оцінку, ніж її дали суди першої
й апеляційної інстанцій, що відповідно до вимог статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання приписів ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 2 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків — 15 днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                          ОСОБА_3