Справа № 461/55/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 33/811/419/20                 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Партики І.В.., з участю представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю. та представника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти І.М., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хрипти І.М. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами.
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами. Свої вимоги заявник мотивував тим, що постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року його визнано винним за ст. 471 Митного кодексу України (далі – МК України), накладено стягнення у виді штрафу. Заявник зазначає, що відділом прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону підтверджено перебування його автомобіля під час митного оформлення в зоні прикордонного контролю, проте жодних доказів (схем, витягів тощо) не надано. Вважає, що у діях інспектора митного контролю ОСОБА_2 , який здійснював митне оформлення, вбачається перевищення службових повноважень. При здійсненні митного оформлення інспектор не пред`явив службового посвідчення та посадової інструкції, що свідчить про відсутність у нього повноважень на здійснення митного контролю. Із посадової інструкції ОСОБА_2 , останній не є посадовою особою відділу митного оформлення №№ 1-4, які відповідно до Технологічної схеми мають повноваження на здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів. Крім того, заявник зазначав, що до Галицького районного суду м. Львова під час розгляду справи Львівською митницею ДФС були надані завідомо неправдиві докази: технологічна схема ЗМК митного поста «Рава-Руська», контрольний талон проходження прикордонного контролю та акт огляду товару. У протокол про порушення митних правил внесені завідомо неправдиві відомості щодо знаходження ОСОБА_1 на смузі митного контролю.
Наведені обставини заявник ОСОБА_1  вважав нововиявленими, оскільки такі не були прийняті до уваги судом при розгляді справи про порушення митних правил. Просив суд скасувати постанову суду від 11 листопада 2019 року, зупинити виконання цієї постанови та відкликати таку з відділу державної виконавчої служби, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  закрити. 
ПостановоюГалицького районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Не погоджуючись з даною постановою, представник ОСОБА_3 – адвокат Хрипта І.М. 07.02.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду першої інстанції, та постановити нову про задоволення заяви про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови зазначає, що оскаржувана постанова була виготовлена 28.01.2020р. та надана 29.01.2020р. адвокату Хрипті І.М.В подальшому 07.02.2020р. подано апеляційну скаргу на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2020 у справі №461/55/18, проте до вказаної апеляційної скарги не було додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.02.2020р. суд повернув згадану апеляційну скаргу заявнику. Повторно вже з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Хрипта І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся 11.03.2020 року.
По суті апеляційних вимог зазначає, що з постановою судді першої інстанції він не згідний, винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК не визнає, вважає, що є всі підстави для перегляду незаконного рішення суду, яким він безпідставно визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначає, що подаючи дану заяву він клопоче про перегляд у зв`язку із невідповідністю рішення вимогам Закону, а також у зв`язку із встановленням нових обставин, які на момент його винесення не були відомі, проте мають суттєве значення для встановлення обставин події, і як наслідок прийняття законного рішення. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою наведені в заяві доводи про наявність обґрунтованих підстав для перегляду рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами.
Звертає увагу на те, що нововиявленими обставинами для перегляду постанови судді є те, що у діях інспектора митного контролю  ОСОБА_2 , який здійснював митне оформлення, вбачається перевищення службових повноважень. При здійсненні митного оформлення інспектор не пред`явив службового посвідчення та посадової інструкції, що свідчить про відсутність у нього повноважень на здійснення митного контролю.Окрім того, заявник зазначає, що до Галицького районного суду м. Львова під час розгляду справи Львівською митницею ДФС були надані завідомо неправдиві докази: технологічна схема ЗМК митного поста «Рава-Руська», контрольний талон проходження прикордонного контролю та акт огляду товару. У протокол про порушення митних правил внесені завідомо неправдиві відомості щодо знаходження ОСОБА_1 на смузі митного контролю.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Хрипти І.М., який просив задоволити апеляційну скаргу, пояснення представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю., вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції з огляду на те, що копію постанови адвокат Хрипта І.М. отримав лише 29.01.2020 року, вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження такої постанови, а тим самим забезпечивши останньому доступ до правосуддя та гарантоване національним та міжнародним законодавством право на справедливий суд.
Апеляційним судом встановлено, що постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на нього накладено стягнення – штраф у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14 грудня 2017 року товар (парфуми в асортименті 187 шт.) повернуто ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено. Вилучені, відповідно до протоколу про порушення митних правил №6396/20900/17 від 14 грудня 2017 року грошові кошти в сумі 84100 (вісімдесят чотири тисячі сто) доларів США, повернуто ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання на складі митниці в розмірі 410,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 352,40 грн. судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника Львівської митниці ДФС Рибака Н.Я. задоволено. Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року в справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України скасовано. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України. Накладено на нього стягнення – штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року кошти в сумі 84187 (вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім) доларів США конфісковано в дохід держави. Вилучені в ОСОБА_1 згідно з протоколом про порушення митних правил №6396/209000/17 від 14 грудня 2017 року товари – парфуми в асортименті в кількості 187 шт. повернуті ОСОБА_1 після проведення митного оформлення або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 410 грн. 31 коп. за зберігання товару та на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.
На дану постанову апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у справі № 461/55/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного кодексу України представник ОСОБА_1 – адвокат Хрипта І.М. подав касаційну скаргу, однак 06 серпня 2018 року своєю ухвалою Касаційний адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження у зв`язку з тим, що компетенція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не поширюється на перегляд у касаційному порядку судових рішень постановлених не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України місцевими та апеляційними судами інших юрисдикцій, зокрема у справах про накладення адміністративного стягнення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами.
Так, главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, й у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду; іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено; повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.
Відповідно до положення Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97 від 17.07.1997 вірно зазначено, що з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30.10.2014 вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010р., «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010р.,"Лучанінов проти України" від 09.06.2011р., "Зайцевс проти Латвії" заява № 65022/01, пп. 55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно яких правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).
Окрім того, постанова суду першої інстанції від 20.02.2018 р. в даній справі, про перегляд якої за нововиявленими обставинами просив заявник, скасована постановою суду апеляційної інстанції 14.05.2018 р., яка набула законної сили і не може бути оскаржена, а отже відсутній і сам предмет перегляду за нововиявленими обставинами.
За таких обставин суддя першої інстанції дійшов вірного висновку та відмовив у задоволенні заяви адвоката Хрипти І.М. про перегляд постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2018 р. за нововиявленими обставинами, оскільки перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений, така постанова скасована судом апеляційної інстанції.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення, а позиція ОСОБА_1 та його представника – адвоката Хрипти І.М. викликана лише незгодою з прийнятим законним і обґрунтованим рішенням суду та бажанням ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, рішення суду є законним та, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Хрипті І.М. строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року.
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хрипти І.М. залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами - без змін.
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        І.В. Партика