ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/15009/19                                                Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/818/1539/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.
суддів колегії        Бурлака І.В, Тичкової О.Ю.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Зуб Г.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з останнього на свою користь матеріальний збиток в сумі 55890,07 грн., що складається з: 53659,27 грн – вартість ремонту автомобіля відповідно до висновків експертизи, 2230,80 грн – вартість проведення експертизи; моральну шкоду в розмірі 20000 грн, та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн. 
В обґрунтування зазначених вимог посилався на те, що 02 червня 2018 року о 23.00 год. в м. Харків на вул. Шевченко в районі буд. № 228, відповідач ОСОБА_2 під час керування автомобілем DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_1 іноземної реєстрації при повороті ліворуч не надав переваги автомобілю DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо. 
З вини відповідача відбулося зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження і позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю ремонту авто. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 відповідача було визнано винним у вказаній ДТП. Автомобіль DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач та який отримав механічні пошкодження належить на праві власності іншій особі, позивач з дозволу власника здійснює експлуатацію пошкодженого авто і тому має його відремонтувати. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована не була, а тому на думку позивача, він має право на стягнення завданої шкоди саме з відповідача. Позивач нажав до суду висновок судового експерта ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №19679 від 10.09.2018, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 складає 53659,27 грн. Сама вартість експертного дослідження складає 2230,80 грн. Також внаслідок вказаної ДТП позивачу була завдана моральна шкода, пов`язана тим, що позивач внаслідок ДТП отримав стрес, тривалий час був обмежений у можливості користуватися автомобілем та змушений був докладати додаткових зусиль для його ремонту, яку він оцінив у 20000 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати в розмірі 101 (сто одна) гривень 25 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріального збитку, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши матеріальні збитки в розмірі 55890 гривень 07 копійок. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін.
Вважає, що судом першої інстанції неповністю та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно і неповно досліджені та оцінені докази, а внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, судом невірно було застосовано норми закону, які в даному випадку повинні бути застосовані, тому рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права.
Вказав, що автомобілі відповідача та позивача на момент ДТП не були забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому безпідставним є посилання суду на підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу висновку про передчасність поданого позову.
Зауважив, що правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, які застосував суду, не є релевантними до цієї справи.
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі разом з примірником апеляційної скарги тричі направлялась на адресу відповідача ОСОБА_2 , зазначену у апеляційній скарзі та постанові суду про визнання його винним у вчиненні ДТП.
Кореспонденція суду була повернута без вручення із зазначенням причин повернення: за закінченням встановленого строку зберігання. Також на довідці ф. 20 зроблено відмітку про те, що адресат відсутній.
Відповідно до ст. 131 ЦПК України:
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про небажання брати участь у апеляційному провадженні, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи. 
За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З огляду на те, що ОСОБА_1 рішення суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, то в іншій частині рішення районного суду не переглядається відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2018 о 23.00 год. в м. Харків на вул. Шевченко в районі будинку № 228, водій ОСОБА_2 керував автомобілем DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_3 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо та скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 124 КУпАП.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2018, яка набула чинності 31.07.2018, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
У зв`язку із заподіянням позивачеві матеріального збитку, спричиненого даною ДТП, позивач звернувся до суду.
Автомобіль DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач в момент ДТП належав на праві власності ОСОБА_3 . На даний час вказаний автомобіль було продано.
Автомобілі відповідача та позивача на момент ДТП не були забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до наданого до суду висновку експертного автотоварознавчого дослідження №19679 від 10.09.2018, виготовленого на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП, яке мало місце 02.06.2018, складає 32634,74 грн. За виготовлення вказаного звіту позивачем сплачено 2230,80 грн. Відповідно до зведеного розрахунку вартість ремонту автомобіля складає 53659,27 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.
Доказів, що автомобіль було відремонтовано позивачем та понесені ним на ремонт складають 53659,27 грн. матеріали справи не містять.
Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування вказаних коштів, однак вона була залишена без задоволення останнім.
При ухваленні оскарженого в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди рішення районний суд свої висновки мотивував тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків заподіяних внаслідок ДТП саме з ОСОБА_2 , до вирішення питання про наявність підстав для відшкодування заподіяної шкоди за рахунок МТСБУ, є передчасними.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком районного суду.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:
1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
2. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції транспортні засоби учасників справи не були застраховані.
Таким чином, безпідставним є посилання районного суду на необхідність попереднього звернення ОСОБА_1 за відшкодуванням шкоди до МТСБУ, оскільки підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Пункт 1.7 статті 1 цього Закону передбачає, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Вказане свідчить, що ОСОБА_1 не має права на відшкодування від МТСБУ на підставі вказаних норм.
З огляду на викладене, ОСОБА_2 є особою, що на підставі вказаних норм закону має відшкодовувати завдану ним шкоду, що випливає з визнання його винним у вчиненні ДТП преюдиціальним судом рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Щодо визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів приймає до уваги висновки експертного автотоварознавчого дослідження №19679 від 10.09.2018, виготовленого на замовлення позивача.
Вказаним висновком встановлено, що вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП, яке мало місце 02.06.2018, складає 32634,74 грн.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) — комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.
Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Див. п.п. 1.6, 2.3, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092.
З огляду на те, що позивачем не було надано до суду доказів здійснення відновлювального ремонту його автомобіля із використанням нових вузлів та агрегатів, то відшкодуванню підлягає вартість матеріального збитку (реальні збитки), визначеного висновком судового експерта у сумі 32634,74 грн, а не 53659,27 грн, як просив позивач.
Витрати позивача на проведення експертного дослідження у сумі 2230,8 грн (а.с. 41) не є матеріальним збитком, за своєю природою є витратами пов`язаними із розглядом справи, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, які відшкодовуються йому відповідно до ч. 6 ст. 139, ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача.
Оскільки судом при ухваленні оскарженого рішення були частково порушені норми матеріального права, то на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду в оскарженій частині із ухваленням рішення про часткове задоволення вимоги щодо стягнення матеріального збитку.
Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 32634,74/55890,07 х 768,4? = 445,67 грн.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме – на відповідача частково покладаються витрати позивача, на проведення експертного дослідження у сумі: 32634,74/55890,07 х 2230,80= 1 293,86 грн., а всього - 445,67 + 1 293,86= 1739,53 грн.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2019 року – скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місцеперебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , матеріальну шкоду у розмірі 32634 (тридцять дві тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 74 копійки, а також в порядку відшкодування понесених судових витрат та витрат, пов`язаних із розглядом справи на суму 1739,53 грн.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.

                                                                               О.Ю. Тичкова.