Ухвала
 
03 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/9905/17
провадження № 61-10917ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» на постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що 07 березня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 05/07-І/02 та додаткову угоду від 18 серпня 2011 року до кредитного договору на суму 465 344,48 грн на строк по 06 березня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14% річних та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором, виходячи з 19,0 % річних. Для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором             07 березня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», укладено договір поруки № 1 з ОСОБА_2 та додаткову угоду    № 1 від 18 серпня 2011 року до договору поруки, згідно з якими остання поручилася перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Позивач вказує, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов`язання за договором. Рішенням суду 11 вересня             2012 року було стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 460 675,29 грн, нараховану станом                          на 01 квітня 2012 року. Вказане рішення суду не виконано, кошти банку в погашення боргу не надійшли.
Таким чином, позивач зазначає, що після ухвалення вищевказаного судового рішення за кредитним договором виникла нова заборгованість за процентами, нарахована за період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2017 року, на загальну суму 353 871,58 грн, з яких: заборгованість за процентами (поточна) - 214,77 грн, заборгованість за процентами (прострочена) - 353 656,81 грн.
На підставі наведеного банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 353 656,81 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати в справі.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 05/07-І/02 від 07 березня 2007 року в розмірі 353 871 грн 58 коп. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_3 , задоволено.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня              2017 року в даній справі скасовано і ухвалено нове судове рішення.
В позові Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
20 липня 2020 року ПАТ АК «Укргазбанк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати оскаржувану постанову, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 353 656,81 грн.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                 від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» на постанову Волинського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська