ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6084/20 Справа № 185/5164/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М., 
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державне підприємство «Павлоградське лісове господарство», про витребування земельної ділянки, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки, в якій просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 1223587200:01:003:0172, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації залишено без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року – без змін.
Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданого Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, належала земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , про що зроблений відповідний запис за № 354 (надалі державний акт).
Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 12015040000000298 від 16.03.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України ОСОБА_2 відшукала невстановлену під час досудового розслідування особу, яку за невстановлених обставин невстановленим способом схилила до підроблення державного акту та придбала шляхом обману право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , шляхом реєстрації 30.07.2013 року у державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В., з присвоєнням кадастрового номеру 1223587200:01:003:0172.
31.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір обміну земельними ділянками, який посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В. за реєстровим номером 1229.
14.05.2014 року укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,22 га, кадастровий номер 1223587200:01:003:0172, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, суд першої інстанції прослався на те, що позивачем не доведено суду, що державний акт на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданий Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, є підробленим документом, а тому правових підстав для витребування цього майна з чужого володіння немає.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації залишено без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування спірної ділянки від добросовісного набувача на підставі положення ст. 388 ЦК України, оскільки позивач не надав доказів того, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати земельну ділянку. 
Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді справи необхідно об`єктивно дослідити докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, врахувати обставини, встановлені у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень щодо підроблення державного акту на право власності на спірну земельну ділянку.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами. Юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до положень ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 6 ЗК Української РСР у редакції 1992 року (тут і надалі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.
Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах граничного розміру, визначеного ст. 67 цього Кодексу.
Статтею 17 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови – до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.
Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.
Таким чином, законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого – прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства.
Частиною 3, 4 ст. 18 ЗК України передбачено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.
Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Привовчанська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, на території якої знаходиться спірна земельна ділянку, питання про її передачу у власність ОСОБА_2 чи будь-якій особі не розглядала, рішень з приводу вилучення ділянки з лісового фонду та передачу її у приватну власність не приймала.
Відповідно до державного акту серії ДП № 0044714 від 26 березня 1997 року, підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,22 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства є договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 07 червня 1995 року.
Однак, доказів укладення договору купівлі-продажу спірної ділянки від 07 червня 1995 року, який й би підтверджував правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, матеріали справи не містять.
Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку у нотаріальному порядку, як того вимагає положення ст. 18 ЗК України, не посвідчувався, що підтверджується інформацію державних нотаріальних контор від 05 квітня та від 28 липня 2016 року, а також управління Держземагентства у Павлоградському районі від 11 березня 2015 року. Так, за вказаною інформацією, реєстр реєстрації нотаріальних дій за 1995 рік не містить відомостей про посвідчення договору відчуження земельної ділянки від 07 червня 1995 року за реєстровим № 1132 за участю ОСОБА_2 .
Крім того, ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 про закриття провадження на підставі ст. 49 КК України за обвинуваченням ОСОБА_2 , встановлено, що невстановлений під час досудового розслідування співучасник ОСОБА_2 , відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, невстановленим способом, знаходячись у невстановлені слідством місці та час, із використанням бланку Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 004714, виготовленого у 1993 році на замовлення Державного комітету України із земельних ресурсів та наданих ОСОБА_2 особистих даних, шляхом внесення до передбачених у бланку граф та реквізитів завідомо недостовірних відомостей, а саме, що вказаний документ нібито виданий 26.03.1997 ОСОБА_2 , що мешкає у АДРЕСА_2 , у тому, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.1995 № 1132 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 22 га в межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 ; землю передано для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства; цей державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано ОСОБА_2 , другий зберігається у Павлоградській райраді народних депутатів; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 354; план земельної ділянки та опис її меж; а також відомості щодо підписання указаного акту головою Привовчанської сільської ради народних депутатів М.Г. Попковою, виготовлення плану земельної ділянки та опису її меж інженером-землевпорядником ОСОБА_5 , виготовив, тобто підробив, офіційний документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 004714 від 26.03.1997 на земельну ділянку, площею 0,22 га, розташовану на АДРЕСА_1 . Крім того, указаний співучасник ОСОБА_2 , відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, невстановленим способом, знаходячись у невстановлені слідством місці та час виконав у відповідних місцях підробленого документу підписи від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також за невстановлених обставин проставив відбиток печатки Привовчанської сільської ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області. Після цього невстановленою особою за невстановлених обставин здійснено Державну реєстрацію за кадастровим номером № 1223587200:01:003:0172 вищевказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на ім`я ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 004714 від 26.03.1997, після чого за невстановлених обставин невстановлений під час досудового розслідування співучасник ОСОБА_2 передав їй підроблений ним офіційний документ - вищевказаний акт та повідомив їй про факт вчинення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність волевиявлення органу місцевого самоврядування на передачу спірної земельної ділянки у приватну власність, а також неправомірність набуття ОСОБА_2 права власності на землю, а тому пред`явлення прокуратурою позову до добросовісного набувача про витребування майна у відповідності до ст. 388 ЦК України є правомірним та підлягає задоволенню.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.
Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
В порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Прокуратури підлягають стягнення судові витрати в розмірі 7200 грн. понесені ними в ході всього розгляду справи (том 1 а.с.1,146,том 2 а.с.1).
Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації – задовольнити. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року — скасувати. 
Позов прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державне підприємство «Павлоградське лісове господарство», про витребування земельної ділянки — задовольнити.
Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 1223587200:01:003:0172, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 7200 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: