ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5115/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів                              Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
за участю секретаря Скидан С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року
у справі №320/5115/19 (розглянуто у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Київської митниці ДФС (правонаступник Київська митниця Держмитслужби)
про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2019 року до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Київської митниці ДФС (надалі - відповідач, правонаступник  Київська митниця Держмитслужби), в якому просила суд: 
- визнати незаконним та скасувати рішення про коригування митної вартості  №UA125000/2019/000264/2 від 19.03.2019, прийняте Київською митницею ДФС за результатами перевірки митної декларації № UA125250/2019/802506;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125250/2019/00064, прийняту Київською митницею ДФС за результатами перевірки митної декларації № UA125250/2019/802506.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що подані до митного оформлення документи повністю відповідають вимогам митного законодавства та є достатніми для підтвердження митної вартості автомобіля за ціною інвойсу, а будь-які обставини, визначені положеннями частини першої статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості за першим методом, відсутні. Позивач також вважає, що у митного органу не було обґрунтованих підстав стверджувати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної інформації про митну вартість товару та не доведено, що подані декларантом документи містять розбіжності, або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, внаслідок чого були відсутні підстави як для витребування додаткових документів, так і для прийняття спірних рішень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано  протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA125000/2019/000264/2 від 19.03.2019 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці ДФС № UA125250/2019/00064. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Київською митницею Держмитслужби (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цілому та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у митниці виник сумнів щодо правильності заявлення позивачем митної вартості товару із застосуванням методу визначення митної вартості товарів за ціною договору. Крім того, митний орган зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки, щодо застосування митним органом інформації з офіційного довідника ринку Європи - каталогу Schwacke, обов`язок щодо використання якого під час визначення митної вартості транспортного засобу встановлений наказом Державної митної служби України. 
Крім того, Київською митницею Держмитслужби заявлене клопотання, в якому останній просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858.
Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 року «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» постановлено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу; Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства.
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до постанови КМ України №858 від 02.10.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної митної служби»: утворено Київську митницю Держмитслужби, Київська міська митниця ДФС (відповідач) реорганізована шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби.
Київська міська митниця ДФС (відповідач) з 28.11.2019 року перебуває в стані припинення.
Розпорядженням КМ України від 4 грудня 2019 року №1217-р «Питання Державної митної служби» погоджена пропозиція Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 р., №26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Відповідно до наказу Київської митниці Держмитслужби від 06.12.2019 року № 7 «Про початок роботи Київської митниці Держмитслужби», прийнятим на підставі постанови КМ України від 18.12.2018 року №1200 та від 02.10.2019 №858, розпочато діяльність структурних підрозділів Київської митниці Держмитслужби (митні пости) з 00:00 год. 08.12.2019 року.
Тобто, правонаступником відповідача у сфері виконуваних функцій є Київська митниця Держмитслужби (код ЄДР 43337359; 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Київської митниці ДФС на Київську митницю Держмитслужби.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги  відповідача у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22.01.2018 року між ОСОБА_2 (який на підставі нотаріальної довіреності від 04.03.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник С.М. та з метою здійснення митних та реєстраційних процедур діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 ) та компанією ЗАО "Гелготос транспортас" (UABGelgotosTransportas), код 300016057, д. Александравас, LT-68100, Мариямпольськое самоупр., Литовская Республика (Товариство) було укладено договір № С-104810, за умовами якого Товариство створює ОСОБА_1 (Клієнт) технічні можливості для участі в аукціонах Транспортних засобів, про які надається інформація на Інтернет-сторінці, а Клієнт зобов`язується дотримуватися умов і порядку, встановлених цим Договором, належними чином та своєчасно розраховуватися з Товариством за цим Договором. Спеціальні умови (ціна Транспортного засобу, порядок розрахунку і ін.) зазначаються у Формі підтвердження покупки/попередньому рахунку. 
Позивач 28.01.2019 року шляхом участі в аукціоні отримав право придбання автомобіля марки BMW, модель 216DGRANTOURER, (VIN) - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, робочий об`єм двигуна - 1496 см3, номер двигуна - немає даних, клас екологічності - EURO 6, колір - чорний, кількість місць для сидіння включно з місцем водія - 5, колісна формула - 4х2, тип кузова - універсал, календарний рік випуску - 2016, модельний рік - 2016, визначений для використання по дорогах загального користування. Пошкодження, несправності та комплектація згідно акту митного огляду № UA205010/2019/216225 від 08.03.2019: пошкоджено ЛФП (подряпини, сколи) Торговельна марка: BMW Виробник: BayericheMotorenWerkeAG, Країна виробництва - Німеччина. 
Митна вартість вказаного автомобіля була визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту), а саме: 10256,00 Євро.
На підтвердження митної вартості товару декларантом - ПП "Голд Кортланд" надано відповідачу такі документи: рахунок-фактура (invoice) №5810725  від 28.01.2019 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UAUA205010/2019/216225 від 08.03.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 31.01.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 31.01.2019 року; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №SW24J219О05709 від 20.02.2019 року; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №SW24J304О20223 від 05.03.2019 року; договір про надання послуг митного брокера №04/03/19-1 від 04.03.2019 року; висновок про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № 9703 від 11.03.2019 року; інші некласифіковані документи №16489406 від 20.02.2019 року; довіреність №ННТ477435 від 04.03.2019 року; інформація з інтернет ресурсу від 12.03.2019 року; фото; копія митної декларації країни відправлення №19LTKC0100EK05F0E0 від 05.03.2019 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.46E/2276-19 від 11.03.2019 року; паспортний документ фізичної особи ОСОБА_1 , що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України; паспортний документ фізичної особи ОСОБА_2 , що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України; митна декларація № UA125250/2019/802506 від 12.03.2019 року. 
За результатами перевірки митної декларації Київською митницею ДФС прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення № UA125250/2019/00064та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від №UA125000/2019/000264/2 від 19.03.2019 року. 
Так, у вказаному рішенні митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості транспортного засобу на рівні 16900,00 євро. 
Київською митницею ДФС у графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначено, що надані позивачем документи не містять числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: декларантом було надано попередній інвойс, де загальна вартість транспортного засобу становить 10355,00 Євро, що підтверджується в наданих до митного оформлення документах, тоді як митну вартість останнім було заявлено у розмірі 10256,00 Євро. 
Митний орган також зазначив, що з метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта було витребувано документи відповідно до вимог частин 2-3 ст.53, ст.ст.54,57 Митного кодексу України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомлені.
Проте, декларантом, за твердженням відповідача, не в повному обсязі були надані витребувані митницею додаткові документи, а саме виписка з банківської документації,  висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Так, декларант зазначив, що в додатково наданих документах міститься переписка з аукціоном згідного того, що рахунок на оплату надіслано 28.01.2019 року, де термін оплати рахунку складає 5 днів з моменту виставлення. Проте, з аукціону 08.02.2019 року прийшло повідомлення, що згідно умов договору нараховується пеня. Частина оплати здійснена 20.02.2019 року та 05.03.2019 року. До митного оформлення не було надано банківські платіжні документи на оплату штрафних санкцій та договір про який зазначається в переписці з аукціоном. 
На думку митного органу, декларант не в повному обсязі виконав вимоги ст.53 Митного кодексу України. Отже, подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартості неможливо відповідно до ст.64 Митного кодексу України.
Відповідач визначив митну вартість за резервним методом. Джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, є товар №1 митна декларація від 22.03.2019 року №UA125250/2019/80313, вартість товару згідно джерела інформації - 16900,00 євро. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Вважаючи дії відповідачів протиправними щодо прийняття оскаржуваного рішення, позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення позивачем митної вартості автомобіля за основним (першим) методом, так як надано усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно статті 248 Митного кодексу України (надалі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України" про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частини 1-3 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року по справі №826/3102/16 і в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15,  від 30.06.2015 року по справі № 21-591а15) та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надала виставлений їй продавцем рахунок №5810725, ціна транспортного засобу на момент митного оформлення складала 10256,00 Євро, з яких: вартість транспортного засобу - 9 666 Євро; вартість транспортування транспортного засобу з Нідерландів до Литви - 380 Євро; сплата за послуги аукціону - 100 Євро; пеня за прострочення оплати транспортного засобу - 110 Євро., відповідно до якого загальна ціна продажу склала 10355,00 євро та договір купівлі-продажу. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/216225 від 08.03.2019 року в якому зазначено, що транспортний засіб марки BMW, модель 216DGRANTOURER, ( VIN ) - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, робочий об`єм двигуна - 1496 см3, торговельна марка: BMW Виробник: BayericheMotorenWerkeAG, Країна виробництва - Німеччина, має подряпини, сколи, пошкодження ЛФП, показник одометра - 191472 км.
Відповідач зазначає, що позивачем до митного оформлення не було надано догорів купівлі-продажу транспортного засобу.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що дійсно матеріали справи не містять ні договору купівлі-продажу, а ні відомостей щодо його надання позивачем під час митного оформлення.
Також, колегія суддів звертає увагу, що при проведенні торгів на Інтернет сайті не укладається договір на купівлю-продаж товару. 
Проте, вказана обставина не може бути беззаперечною підставою для відмови у митному оформленні товару, оскільки ціна автомобіля вказана у рахунку-фактурі, який є достатнім документом для визначення ціни автомобіля.
Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні транспортного засобу рахунку-фактури (інвойса) від 28.01.2019 року відповідно до якого позивач сплатила вартість імпортованого транспортного засобу у розмірі 10355 євро, що підтверджується платіжними дорученнями № SW24J219О05709 від 20.02.2019 та   № SW24J304О20223 від 05.03.2019 року (стор. 33, 34 том І), а продавець кошти отримав, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.
Також, позивачем разом з рахунком-фактурою було надано свідоцтво про реєстрацію автомобіля на позивача. Факт наявності у позивача автомобіля та свідоцтва свідчить про повну сплату покупної ціни транспортного засобу.
Щодо розбіжностей між ціною транспортного засобу (10256,00 Євро) зазначеною у графі 42 «Ціна товару» митної декларації № UA125250/2019/802506 від 12.03.2019 року та вказаною митною вартістю товару в сумі 10355,00 Євро, зазначеною у графі 45 митної декларації, на яку посилається відповідач, судом першої інстанції правомірно встановлено, що вказана розбіжність є витратами на доставку, наданого для митного оформлення транспортного засобу до Державного кордону України, що склали 99,00 Євро. 
Отже, зазначена сума разом із загальною вартістю транспортного засобу в розмірі 10256,00 Євро була включена декларантом до митної вартості товару.
Колегія суддів також бере до уваги позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 13.02.2018 року по справі № 803/1112/17: "з приводу посилання відповідача на ненадання [декларантом] банківських платіжних документів, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені в судових рішеннях обставини зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.".
Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року по справі № 540/2605/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
При цьому, під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не довів достатніми, належними та допустимими доказами, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінку  даним з системи оцінки транспортних засобів Schwacke при визначенні вартості автомобіля позивача, колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що Митний кодекс України не містить положень щодо можливості застосування даної Системи під час визначення митної вартості.
Так, колегія суддів критично ставиться до даних з системи оцінки транспортних засобів Schwacke, оскільки з даних роздруківок не можливо встановити, що дані автомобілі мають такі ж пошкодження, як автомобіль позивача, згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/216225 від 08.03.2019 року.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

          В. В. Файдюк