П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/792/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Жданкіна Н. В.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
21 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказував, що 04.02.2020 відповідно до положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про інформацію" він звернувся до Служби зовнішньої розвідки України із запитами про надання інформації щодо середнього розміру складових грошового забезпечення за посадою яку він обіймав на час звільнення або аналогічною їй станом на 01.04.2019 та 01.02.2020. Однак відповідач листами від 10.02.2020 за №№ 17/1/385 та 17/1/386 в наданні запитуваної інформації відмовив покликаючись на індивідуальність встановлення грошового забезпечення кожному військовослужбовцю залежно від умов, встановлених статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Дані відповіді позивач оскаржив в адміністративному порядку шляхом подання скарги Голові СЗРУ, в якій також просив виконати його запити від 04.02.2020. Втім, листом від 18.02.2020 за № 17/1/465 Голова СЗРУ повідомив позивача, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, а відмова в її наданні є обґрунтованою.
Позивач не погоджувався із зазначеною у листах від 10.02.2020 та 18.02.2020 позицією відповідача, вважав, що запитувана ним інформація згідно положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про інформацію" не відноситься до інформації з обмеженим доступом, в зв`язку з чим вважав отриману відмову у її наданні протиправною, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Служби зовнішньої розвідки України у наданні інформації згідно із запитами ОСОБА_1 від 04.02.2020.
Зобов`язано Службу зовнішньої розвідки України надати ОСОБА_1 повну, достовірну та об`єктивну інформацію згідно із його запитами від 04.02.2020 протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду, на адресу його електронної поштової скриньки (ІНФОРМАЦІЯ_1) та на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
29 травня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу апелянта, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду,  позивач 31.10.2012 був звільнений з військової служби у СЗРУ з 31.12.2012 з посади начальника служби.
04.02.2020 позивач звернувся до Служби зовнішньої розвідки України із запитами про надання інформації щодо середнього розміру складових грошового забезпечення за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої розвідки України станом на 01.04.2019 та 01.02.2020, за наступними складовими:
- посадовий оклад;
- оклад за військове звання полковник;
- процентна надбавка за вислугу років (середня по СРЗУ);
Додаткові види грошового забезпечення такі як надбавки:
- за стаж шифрувальної роботи від 1 до 3 років;
- за роботу в умовах режимних обмежень (особливої важності);
- за оперативно-розшукову діяльність;
- за виконання особливо важливих завдань;
- інші надбавки та підвищення (зазначити назви);
- премія (середня по Україні).
Листами від 10.02.2020 за №№ 17/1/385 та 17/1/386 відповідач відмовив в наданні запитуваної інформації, покликаючись на індивідуальність встановлення грошового забезпечення кожному військовослужбовцю залежно від умов, встановлених статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Не погоджуючись з наведеною у листах позицією суб`єкта владних повноважень, позивач 11.02.2020 направив на ім`я Голові СЗРУ Євдокимову В. В. в якій оскаржив протиправну, на його переконання, наведені у листах від 10.02.2020 відмову відповідача, а також запропонував, в порядку досудового вирішення питання, надати йому відповідь на вказані вище запити.
Разом з тим, за наслідком розгляду вказаної скарги, Голова СЗРУ листом від 18.02.2020 за №17/1/465 повідомив позивача, що відмова у наданні запитуваної інформації є обґрунтованою та законною, адже надати запитувану інформацію є неможливим з огляду на індивідуальність встановлення грошового забезпечення кожному військовослужбовцю залежно від умов, встановлених статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також в листі зазначено, що відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у СЗРУ, запитувана інформація є даними з обмеженим доступом, оскільки становлять службову інформацію.
Не погоджуючись з вищезазначеними мотивами відповідача та як наслідок з відмовою у наданні запитуваної інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом,
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що запитувана інформація не належить до інформації з обмеженим доступом  і Служба зовнішньої розвідки України не надала доказів на спростування вказаних обставин.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.5 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII  (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Ст.20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до ч.1 ст.21 Закону № 2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
У даному випадку, запитувачем інформації є ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційними запитами про надання інформації від 04.02.2020, а розпорядником інформації Служба зовнішньої розвідки України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно із ч.1 ст.5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частиною 2 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запити позивача на інформацію від 04.02.2020 містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
За таких обставин суд дійшов висновку, що ненадання СЗРУ запитуваної інформації на інформаційні запити позивача від 04.02.2020 є протиправною відмовою суб`єкта владних повноважень.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що запитувана позивачем інформація належить до інформації з обмеженим доступом, колегія суддів виходить з наступного.
За правилами ч.1 ст.6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1)конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону № 2939-VI).
Стаття 9 Закону № 2939-VI до службової відносить інформацію:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (частини перша цієї статті).
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина друга статті 9 Закону № 2939-VI).
Згідно із ч.3 ст.9 Закону № 2939-VI перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19 висловила наступний правовий висновок: "Належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону № 2939-VІ не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ".
Вказаний правовий висновок узгоджується з правовим висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленим судом касаційної інстанції у даній справі.
Вимоги п.1-3 ч.2 ст.6 Закону № 2939-VІ є "трискладовим тестом", який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").
Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується трискладовий тест за ч.2 ст.6 Закону: якщо розпорядником інформації встановлено, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова). Наступний крок - потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення обмеження доступу до цієї інформації, чи не постраждає репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримана запитувана інформація конфіденційно, чи стосується дана інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя. Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації.
Якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь - розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив.
Якщо відповідь на це питання негативна - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна - розпорядник інформації визначає: чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом в її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації .
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації, є застосовування до такої інформації "трискладового тесту".
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18 (провадження № 11-840апп18).
З урахуванням вказаних вище положень законодавства, обов`язок щодо встановлення та обґрунтування відкритості чи обмеженості доступу до запитуваної інформації покладається на розпорядника інформації.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що запитувана позивачем інформація не відповідає ознакам публічної інформації, визначеним у роз`ясненні Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації".
При цьому апелянт не обґрунтовує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Доводи апелянта, що для надання відповіді позивачу необхідно провести комплекс підрахунків, що зумовить створення нової інформації, колегія суддів не приймає до уваги.
За змістом пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI у задоволенні інформаційного запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею.
Таким чином, розпорядник інформації не може уникнути обов`язку надавати або оприлюднювати публічну інформацію лише у зв`язку з тим, що її не було створено. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти відповідно до законодавства, він повинен ужити заходів щодо отримання або створення відповідної інформації.
Зі змісту поданих позивачем запитів встановлено, що останні стосуються розміру грошового забезпечення начальника служби у СЗР України та розміру додаткових видів грошового забезпечення з наданням їх переліку. При цьому, запитувана інформація є знеособленою та вимагає зазначення середніх величин.
Тобто, відповідач повинен провести комплекс дій для визначення середніх величин розміру грошового забезпечення начальника служби у СЗР України та розміру додаткових видів грошового забезпечення, так як відповідач володіє цією інформацією та повинен вживати заходів для узагальнення вказаної інформації для надання відповіді на запит.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Совгира Д. І.