УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2287/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        21 липня 2020 року м.Житомир
       Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Відповідно до постанови, 18.03.2020 року о 21:51 год. на 222 км автодороги Виступовичі-Житомир-М.Подільський водій ОСОБА_1 в порушення п. 2.5 ПДР України, керував автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. 
Від проходження освідування в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в найближчому закладі охорони здоров`я водій відмовився в присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що постанова суду є незаконною та винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що 18.03.2020 року його зупинили працівники поліції та запропонували пройти тест на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що він не погодився, оскільки ознак сп`яніння в нього не було та йому не пропонували пройти огляд в медичному закладі.
Пояснення надані інспектором поліції ОСОБА_2 в суді не відповідають дійсності.
На його думку, виявити ознаки алкогольного сп`яніння при тих обставинах неможливо, оскільки наявність медичної маски та дотримання соціальної дистанції при спілкуванні виключають це, а «різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя» не може бути виявлена вночі, навіть при штучному автономному освітленні. 
Також, зазначає, що він не заперечував факту несправності в причепі електропроводки, тому погодився на складання протоколу саме за це порушення з наданням пояснень в суді.
Вказує, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, свідки в суді не були допитані, а також працівник поліції не надав відеозапис з нагрудних камер або автомобільного реєстратора.
Суд не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення дії карантину, які були вмотивовані не тільки дією надзвичайної ситуації, але й сімейними обставинами - постійним перебуванням з ним його маленької дитини 2017 року народження.
Вважає, що суд не дотримався вимог процесуального законодавства щодо належного повідомлення про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду є поважними та такими, що дають підстави для поновлення, строку апеляційного оскарження, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про своєчасне та належне вручення (отримання) ОСОБА_1 копії постанови суду, а розгляд справи проводився у його відсутність.

ОСОБА_1 , в судове засідання на розгляд його апеляційної скарги 21.07.2020 року о 11:30 год. не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі.
За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, або в закладі охорони здоров`я.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано обставини відмови водія від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, від якого останній відмовився, а також відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції. 

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені докази, а також відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень при складанні протоколу щодо правомірності дій працівників поліції, спростовують доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має.

Доводи апелянта про порушення судом його прав, передбачених ст. 268, КУпАП, а також положень ст. 277-2 КУпАП щодо належного повідомлення про час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки матеріали справи зазначені обставини не підтверджують.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання 24.04.20 року не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справу на іншу дату у зв`язку з карантином.
Суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 05.05.20 року 14:10 год., про що повідомив ОСОБА_1 згідно телефонограми суду від 17.04.20 року та листа від 13.04.20 року. (а.с. 16-17)

05.05.20 року, ОСОБА_1 вдруге подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вдруге відклав розгляд справи на 26.05.20 року 09:00 год. про що повідомив ОСОБА_1 згідно телефонограми суду від 13.05.20 року. (а.с. 20)

Крім того, при складанні протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повністю оголошено зміст протоколу, та ознайомлено з протоколом, який він підписав, повідомлено про місце розгляду справи Бердичівським міськрайонним судом.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до відповідальності повинна сумлінно користуватися своїми правами, не зловживати ними з метою затягування розгляду справи для спливу строків визначених ст. 38 КУпАП та уникнення особи від відповідальності.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Апеляційний суд, також враховує і те, що право ОСОБА_1 на особисту участь у розгляді його справи було поновлено судом апеляційної інстанції.
Так, ОСОБА_1 мав достатньо часу щоб організувати свій захист, подати докази, заявити клопотання, дати пояснення, скористатися правовою допомогою для чого суд першої інстанції, задовольняючи клопотання останнього, відкладав розгляд справи, а тому за таких обставин, враховуючи і позицію ОСОБА_1 , який не бажав особисто бути присутнім в суді апеляційної інстанції підстави для скасування судового рішення відсутні.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 травня 2020 року щодо нього - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду                                                         В.В. Ляшук