ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14453/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/333/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 3000000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Ходоровський М. В., Шевчук Г. М., 
секретаря - Сович Н.А. 
сторін - представника Тернопільського міськрайонного центру  зайнятості Лех М.Ю., відповідача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року, постановлене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі № 607/14453/19 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості з 01.06.2018 року до 17.11.2018 року ОСОБА_1 , отримуючи допомогу по безробіттю, з 29.03.2002 року та станом на 17.11.2018 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, наслідком чого відповідно до вимог закону є повернення виплаченої йому за вказаний період допомоги на загальну суму 27 989, 74 грн. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі Тернопільський міськрайонний центр зайнятості просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, невірним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх доводів позовної заяви та постановити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки факту реєстрації відповідача, як фізичної особи-підприємця на час одержання ним допомоги по безробіттю, що відповідно до п.п. 1 п. 1 ст. 4 ЗУ "Про зайнятість населення" позбавляє його статусу безробітного, а також - факту невиконання відповідачем передбаченого п. 2 ст. 36 цього ж Закону обов`язку подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, що в сукупності тягне за собою наслідки, передбачені п. 3 ст. 36 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у вигляді стягнення з такої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг, з якими (обов`язками та наслідками їх невиконання) ОСОБА_1 був ознайомлений, підписуючи відповідні заяви - про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю.
На думку апелянта факт невчинення ОСОБА_1 дії щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності до моменту звернення з заявою про призначення йому допомоги по безробіттю позбавляє його передбаченого законом права на отримання такої від держави, а сам по собі факт повідомлення Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області щодо відсутності даних про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності ОСОБА_1 не підтверджує та не спростовує відомостей про здійснення ним підприємницької діяльності чи про факт реєстрації як ФОП.
У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що як фізична особа-підприємець був зареєстрований та перебував на обліках в період з 02.04.2002 року до 23.10.2002 року, після чого припинив підприємницьку діяльність та був знятий з обліків, виконавши всі необхідні для припинення підприємницької діяльності формальності згідно чинного на той період законодавства. Впродовж 16 років не отримував жодних повідомлень, попереджень щодо неналежного припинення підприємницької діяльності чи перебування на відповідних обліках, як приватний підприємець, від нього не вимагалося ніяких звітів та не проводилось жодних звірок.
Вказує, що зняття з реєстрації приватного підприємця 25.02.2019 року шляхом звернення з заявою до державного реєстратора було зумовлено діями посадових осіб центру зайнятості, оскільки без такої заяви він надалі за їхніми обліками рахуватиметься приватним підприємцем і з нього стягуватимуть єдиний соціальний внесок (ЄСВ) та інші платежі. Перебуваючи на обліку у центрі зайнятості, він виконував всі вказівки посадовців цієї установи, за якими був закріплений, приймав участь у всіх запланованих заходах та жодного разу не порушив графіку відвідувань.
Зауважує, що за період з жовтня 2002 року до дати постановки на облік у центрі зайнятості, як безробітного у 2018 році та кінцевої дати перебування на зазначеному обліку, окрім офіційної роботи у відмічених в трудовій книжці установах він ніде не працював, та жодних інших доходів, окрім заробітної плати, не отримував.
У судовому засіданні представник Тернопільського міськрайонного центру зайнятості Лех М.Ю. апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на зазначені в ній доводи; просив її заждовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечив з мотивів, викладених у письмовому відзиві; просив залишитити таку без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Тернопільського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, призначення виплати по безробіттю в розмірі, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 6-7).
01 червня 2018 року на підставі поданої заяви йому згідно Наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 01.06.2018 року № НТ180601 надано статус безробітного (а.с. 16).
Перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, як безробітний, ОСОБА_1 отримував допомогу по безробіттю з 08 червня 2018 року до 17 листопада 2Ш018 року, загальний розмір якої склав 27 989,74 грн. (а.с. 17).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.12.2018 року за № 1004734, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.03.2002 року. В графі "Дані про реєстраційні дії" зазначено: «Включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним від 24.09.2012 року" (а.с. 13).
05.12.2018 року за результатами проведення Тернопільським міськрайонним центром зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» встановлено факт реєстрації ОСОБА_1 , як суб`єкта підприємницької діяльності (а.с. 14). 
Згідно довідки про зняття з обліку платника податків Управління справляння податків з фізичних осіб Державної податкової інспекції у м. Тернополі за № 569 від 23.10.2002 року, адресованої Управлінню у справах торгівлі, побуту та реєстрації Тернопільської міської ради, ДПІ у м. Тернополі повідомляє, що платник податків НОМЕР_2 ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , не має заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), знятий з податкового обліку 23 жовтня 2002 року (а.с. 37).
З інформації Тернопільського управління Головного Управління ДФС у Тернопільській області від 19.12.2018 року №1029/6-5/19-00-54-01/26687 вбачається, що відповідно до інформаційних баз даних Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, ОСОБА_1 перебував на податковому обліку, як фізична особа - підприємець з 02.04.2002 року до 23.10.2002 року. 
В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що копію акту проведеного розслідування 14.12.2018 року було направлено відповідачу для надання в строк до 26.12.2018 року пояснень (а.с. 15, 19).
23.01.2019 року позивачем прийнято рішення про повернення отриманих виплат відповідачем згідно наказу від цієї ж дати (а.с. 16, 18).
Копія наказу про повернення коштів була надіслана позивачем відповідачу 22.02.2019 року та отримана останнім 29.02.2019 року (а.с. 20-21). 
Того ж дня йому було надіслану письмову вимогу про добровільне повернення отриманих коштів (а.с. 22). 
З виданої 05.12.2002 року ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що останнім записом у ній є запис від 07.05.2018 року про звільнення з посади головного фахівця відділу підтримки Департаменту інформаційних технологій у м. Тернопіль (а.с. 38-39).
Згідно листа № 11575/07-02 від 21.11.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Чорнописький Б.П. зареєстрований в Головному Управлінні, як суб`єкт господарської діяльності фізична особа з 01.05.2004 року. Дані про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від підприємницької діляьності відсутні. Знятий з обліку за даними ЄДР 25.02.2019 року (а.с. 59).
З інформації Головного управління ДФС у Тернопільській області вбачається, що ОСОБА_1 перебував на податковому обліку, як фізична особа-підприємець з 02.04.2002 року до 23.10.2002 року (а.с. 60 ).
За час перебування на обліку в центрі зайнятості, відповідач ОСОБА_1 з`являвся у призначені позивачем для відвідування дати та виконував необхідні рекомендації, що стверджується Додатком 1 до його Персональної картки (а.с. 65).        
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. 
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг.
За ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд уповноважений стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку, як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. 
За змістом п. 18 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. 
Згідно з п.п. 33, 37 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМ України від 25 травня 1998 року № 740, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду. Скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви, довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.
Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності даних про свідоме приховання ОСОБА_1 від позивача інформації щодо реєстрації його, як фізичної особи-підприємця, оскільки на податковому обліку він з 23.10.2002 року не перебував, підприємницької діяльності не здійснював.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини, та відповідають наявним у справі доказам.
Встановивши, що ОСОБА_1 у свій час отримано довідку про зняття з обліку платника податків з фізичних осіб ДПІ у м. Тернополі (яка є підставою для скасування державної реєстрації) і на час постановки на облік у центрі зайнятості він жодних доходів від зайняття підприємницькою діяльністю не отримував, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача виплаченої в період з 01.06.2018 року до 17.11.2018 року допомоги по безробіттю, загальна сума якої складає 27 989, 74 грн. 
Доводи апеляційної скарги позивача в частині ненадання судом належної правової оцінки факту реєстрації відповідача, як фізичної особи-підприємця на час одержання ним допомоги по безробіттю та невірного застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт реєстрації в Державному реєстрі позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності при тому, що з часу зняття його 23 жовтня 2002 року з податкового обліку в органах ДПІ й на час надання йому статусу безробітного жодних доходів від підприємницької діяльності (існування яких могло б вплинути на надання статусу безробітного та призначення в зв`язку з цим допомоги) він не отримував, і маючи на руках відповідну довідку органу ДПІ, вважав себе безробітним, не може, на думку колегії суддів свідчити про наявність, передбачених ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" підстав для стягнення виплаченої допомоги, яка визначає, що така може бути стягнута за умови наявності в сукупності, як зловживання з боку відповідної особи, так і обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, чи про наявність передбачених п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62, обставин, який передбачає повернення отриманих сум лише за умови наявності вини особи у наданні недостовірних відомостей про доходи. 
Не може за вищевказаних обставин (відсутності у відповідача будь-яких доходів від зайняття підприємницькою діяльністю чи інших) сам по собі факт несвоєчасного внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про зняття ОСОБА_1 з податкового обліку вважатися й доказом належності відповідача до категорії зайнятих осіб у період з 01 червня 2018 року по 17 листопада 2018 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 03 серпня 2020 року.

Головуючий 
Судді