П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/3021/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Галичанський О.І.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
23 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил №0152/40800/20 від 26 червня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та закрити провадження у справі.
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0152/40800/20 від 26 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного Кодексу України та закрито провадження у справі.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати останнє та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідачем відзначено про порушення позивачем приписів ст. 485 МК України при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації, оскільки, надання паспорту громадянина Румунії при перетині митного кордону вчинено останнім з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи митного органу, наведені в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні.
Зокрема, позивач зазначає про спотворення митним органом дійсних обставин справи оскільки ним було попереджено відповідача про факт попередньої сплати митних платежів за розмитнення автомобіля, яке в зв`язку зі складнощами в перетині кордону в даний період відбулось лише в липні 2020 року. 
До початку судового засіданні від позивач надійшла заява про розгляд даної справи за його відсутності.
Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів, в призмі приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала за можливе здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.01.2020 року о 21 год. 30 хв. в зону митного контролю п/п "Порубне-Сірет" м/п "Вадул-Сірет" Буковинської митниці Держмитслужби прибув автомобіль марки "JAGUAR", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації - Великобританія) під керуванням ОСОБА_1 , який прямував з України до Румунії в приватних справах. 
Позивачем до митного контролю було надано контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору» та закордонний паспорт гр. Румунії НОМЕР_2 , виданий 23.10.2018 року уповноваженим органом м. Сучава (Румунія) на ім`я " ОСОБА_2 "
Під час проведення митних формальностей, відповідно до інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення ЕАІС» встановлено, що 19.02.2019 року ОСОБА_1 ввіз на територію України через п/п "Порубне-Сірет" м/п "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці ДФС автомобіль марки "JAGUAR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 в режимі тимчасового ввезення терміном до 1 року, використовуючи при цьому закордонний паспорт громадянина Румунії.
Як було з`ясовано посадовими особами відповідача, згідно орієнтування по фізичним особам від 05.03.2019 року №168/24-70-20-05/17, що міститься АСМО "Інспектор-2006", за інформацією СМС ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданим 07.11.2013 року уповноваженим органом 7310 на ім`я ОСОБА_3 .
Відповідно до поданого для митного оформлення паспорта громадянина Румунії НОМЕР_2 , виданого 23.10.2018 року уповноваженим органом м. Сучава (Румунія) на ім`я ОСОБА_4  та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 07.11.2013 року уповноваженим органом 7310 на ім`я ОСОБА_3 - громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою.
Отже, на думку відповідача позивач, маючи статус "резидента" для перетину митного кордону на транспортному засобі марки "JAGUAR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , використав паспортний документ Румунії з метою ухилення від сплати митних платежів при ввезені автомобіля, в зв`язку з чим відносно останнього винесено постанову у справі про порушення митних правил №0152/40800/20 від 26 червня 2020 року за ст. 485 МК України.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності свого рішення, внаслідок чого не спростовано твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.   
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно з ст. 485 МК України визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Так, в оскаржуваній постанові вказано про порушення позивачем ст.380 МК України, яка встановлює правила тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України, як громадянами-резидентами так і громадянами-нерезидентами.
Відповідно до ч. 2 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
Згідно з п.3 ч.1 ст.292 МК України, митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
Підпунктом "в" п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;
Згідно з ст. 103 МК України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III) встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Як встановлено з матеріалів справи, при наявності паспортів двох держав - України та Румунії, громадянин України (резидент), позивач, подав до митного органу паспорт громадянина Румунії, як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 485 МК України.
На підставі вказаного відповідачем прийнято постанову у справі про порушення митних правил №0152/40800/20 від 26 червня 2020 року, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів.
Судова колегія, надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.05.2020 у справі №725/1583/17, де зазначено, що розмір стягнення, що повинен бути накладений на порушника за вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, залежить від розміру несплаченої суми митних платежів.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.
Відповідно до ст.49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
За нормами статті 57 глави 9 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Так, зі змісту постанови про порушення митних правил слідує, що розмір митних платежів визначений на підставі службової записки №7.2-20-04-17/108 від 12.02.2020.
При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції, не надано.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у службовій записці для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси. Також вказано, що у службовій записці зазначено фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак, за відсутності вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Саме таку інформацію митним органом використано. 
Проте, дане твердження апелянта прямо суперечить змісту самої службової записки, на підставі якої відповідачем розраховано суму штрафу. У вказаній записці зазначено, що відомості стосовно митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.
В службовій записці також запропоновано для отримання більш точної інформації щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.
За даних обставин, колегія суддів вважає, що вказана службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, так як не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.
В апеляційній скарзі відповідачем відзначено, що інформацію про митну вартість транспортного засобу позивачем надано не було, а тому відповідач при розрахунку вартості автомобіля керувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).
Так, у пункті 7.35 Методики вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.
Пунктом 7.53.5 Методики дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення відповідачем вартості транспортного засобу за допомогою використання Інтернет ресурсів не підтверджується матеріалами справи, оскільки останнім не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги взагалі не містять будь-якого обґрунтування щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, зокрема, з урахуванням вимог п. 7.53.5 Методики, а відтак не спростовують позиції суду першої інстанції щодо визначення вартості транспортного засобу та суми митних платежів на основі припущень.
Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ притримується і Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 у справі №725/2009/17, від 24.04.2018 у справі №331/2608/17 та від 20.02.2018 у справі №725/2009/17.
Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано, що митну вартість товару було визначено не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів.
Крім того, всупереч положенням ч.4 ст.57 МК України, митним органом не було проведено консультацій із позивачем та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи про порушення митних правил будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.
Відтак, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом скасування постанови в справі про порушення митних правил від 13.03.2020 №1915/40800/19, про притягнення до відповідальності позивача за ст. 485 МК України.
Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про вчинення позивачем всіх можливих дій задля самостійного усунення порушень норм митного законодавства щодо сплати митних платежів, які були ускладнені на той час обмеженнями, введеними в зв`язку з запровадження карантинних заходів на всій території України.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.