ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року	Львів	Справа № 260/1824/19 пров. № А/857/5318/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Гебеш С.А. у м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 16 березня 2020 року) у справі № 260/1824/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути таку заяву та прийняття відповідного рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850)
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що він звільнений з органів МВС України на підставі п. 63 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу). Крім того, відповідно до висновку ВЛК УМВС України в Закарпатській області № 590 від 27.12.2005 року, на час звільнення позивач страждає захворюванням, яке пов`язано з проходженням служби в органах ОВС. У січні 2006 року позивач пройшов первинне обстеження в Закарпатській обласній медико - соціальній експертній комісії (далі - МСЕК), за висновками якої, 24.01.2006 встановлена третя група інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах ОВС. 17.01.2017 позивач пройшов повторне обстеження в Закарпатській МСЕК, за висновками якої, встановлена друга група інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах ОВС. 11.02.2019 на підставі акту огляду № 110, відповідною комісією встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 70 %. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 в березні 2019 року позивач звернувся із відповідною заявою до ЛК УМВС в Закарпатській області, як до органу внутрішніх справ, в якому проходив службу з метою отримання одноразової грошової допомоги, оскільки під час проходження служби в органах ОВС отримав захворювання, яке спричинило встановлення другої групи інвалідності. За висновком ЛК УМВС України в Закарпатській області, складеним на підставі п. 3.2 Порядку № 850 від 21.10.2015, позивачу рекомендовано призначити одноразову грошову допомогу (з урахуванням раніше виплаченої суми) в розмірі 315750, 00 грн. Зазначений висновок ЛК УМВС України в Закарпатській області було подано для затвердження Департаменту фінансово-облікової політики МВС України. Листом № 15/2-3300 від 16.08.2019, Департаментом фінансово-облікової політики МВС України вказаний висновок та документи належним чином не розглянуті, повернуті без прийняття рішення на підставі п. 4 Порядку № 850.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, Центральна Частина Києва, Київ,01601, код ЄДРПОУ - 00032684) щодо неналежного розгляду заяви та документів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) щодо нарахування, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд.10, м. Київ, Центральна Частина Києва, Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 00032684) з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) щодо нарахування, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України. Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України (вул.Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, Центральна Частина Києва, Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 00032684) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 м. Іршава, Іршавський район, Закарпатська область, 90100, ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) 4300 грн (чотири тисячі триста гривень) витрат на професійну правничу допомогу. В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги було порушено неналежним виконанням відповідачем положень п. 9 Порядку № 850, тобто відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо неналежного розгляду документів позивача та неприйняття визначеного таким пунктом Порядку № 850 рішення.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що з моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше двох років, а тому вони не вбачають законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 200 кратному прожиткового мінімуму, установленого законом для непрацездатних осіб на дату встановлення ІІ групи. Наголошують, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюються.
Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що висновком МСЕК № 1 (довідка серії МСЕ № 0389968 від 24.01.2006) про встановлення третьої групи інвалідності, з причиною захворювання - «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби» та відповідно до Постанови КМ України № 707 від 12.05.2007 «Про затвердження та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» позивачу нараховано та виплачено у 2006 році у розмірі 4250, 00 грн за державним обов`язковим особистим страхуванням (а.с. 16).
В січні 2017 року позивач повторно пройшов обстеження в Закарпатській обласній медико-соціальній експертній комісії, за висновками якої 17.01.2017 встановлена друга група інвалідності, з причиною захворювання - «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби» (довідка серії АВ № 0733942).
11.02.2019 на підставі акту огляду № 110, відповідною комісією встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 70 % (довідка серії АГ № 0019198 від 11.02.2019)
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 в березні 2019 року позивач звернувся із відповідною заявою до ЛК УМВС в Закарпатській області, як до органу внутрішніх справ, в якому проходив службу з метою отримання одноразової грошової допомоги, оскільки під час проходження служби в органах ОВС отримав захворювання, яке спричинило встановлення другої групи інвалідності.
За висновком ЛК УМВС України в Закарпатській області, складеним на підставі п. 3.2 Порядку № 850 від 21.10.2015, позивачу рекомендовано призначити одноразову грошову допомогу (з урахуванням раніше виплаченої суми) в розмірі 315750,00 грн.
Зазначений висновок ЛК УМВС України в Закарпатській області було подано для затвердження Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.
У відповідності до поданої заяви із доданої до неї відповідних документів, листом ЛК УМВС України № 56.2/106/5-1-2019 від 24.09.2019 позивача повідомлено, що на підставі листа ДФОП МВС України № 15/2-3300 від 16.08.2019, вказаний висновок ЛК УМВС України в Закарпатській області та подані позивачем документи, були повернуті відповідачем без розгляду з посиланням на п. 4 Порядку № 850 від 21.10.2015.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».
Відповідно до п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850(далі - Порядок № 850).
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Пунктом 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.п. 7 - 9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до п. 14 Порядку № 850 встановлено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), порання (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступки;
учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Проаналізувавши наведені положення законодавства в контексті встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Надаючи оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідності до Порядку № 850 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.
Повернення ж документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком № 850 не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду заяви та документів ОСОБА_1 щодо нарахування, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та зобов`язання відповідача з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 щодо нарахування, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 30.01.2018 у справі № 822/1579/17 та від 10.10.2018 у справі № 733/1290/16-а.
Відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Оскільки, згідно п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», то за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» та, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України. Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку № 850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 13.02.2018 року у справі № 808/1866/16 та від 18.10.2018 у справі №369/13187/17.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі № 260/1824/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року