ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1660/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скару ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 р. (суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/1660/19 за позовом  ОСОБА_1   до  Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И В:
           ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення адміністративного позову, просила визнати протиправним та скасувати наказ № 60 від 14 січня 2019 р. Головного управління Національної поліції в Київській області в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності, визнати протиправним та скасувати наказ № 48 о/с від 25 січня 2019 р. Головного управління Національної поліції в Київській області про звільнення зі служби в поліції з посади інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області, поновити на посаді інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області з 25 січня 2019 р., стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення - 25 січня 2019 р. по дату набрання відповідного рішення суду законної сили.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що дисциплінарне стягнення застосовано за перебування в стані алкогольного сп`яніння під час несення служби, однак ця обставина не підтверджується доказами. Крім того, відповідачем порушена процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого спірні накази є незаконними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,  у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позов. Скаржник вказує на неповноту встановлення судом першої інстанції обставин у справі, недослідження доказів на підтвердження проведеного інструктажу перед заступанням на службу і відсутність зауважень щодо її фізичного стану. Судом також не встановлено точний час складання акту про відмову позивача від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння. За твердженням скаржника, вона не мала можливості покинути контрольно-пропускний пункт з метою вживання алкогольних напоїв, що також не було враховано судом. Крім того, стягнення у вигляді звільнення зі служби було застосовано поза межами місячного строку, що є порушенням ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту НПУ та підставою для визнання його незаконним.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване. Відповідач вказує на те, що підставою для проведення службового розслідування стала обставина перебування позивача на службі 02.12.2018 у стані алкогольного сп`яніння. При проведенні інспектування інспектором ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області при спілкуванні із позивачем було помічено нескладну мову та різкий запах алкоголю. Від проходження медичного обстеження на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння позивач відмовилась. На засідання дисциплінарної комісії 24.12.2018 вона також не прибула. З 03.12.2018 позивач повідомила про перебування на лікарняному, а 25.12.2018 засобами поштового зв`язку подала рапорт з проханням надати їй додаткову відпустку на 14 діб відповідно до п.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Після виходу із відпустки 10.01.2010 позивач надала пояснення, відповідно до яких вона відмовилась від проходження медичного огляду, підозрюючи змову працівників лікарні з командуванням полку. 
У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив при перегляді оскарженого рішення суду першої інстанції врахувати  практику Верховного Суду при вирішенні подібних спорів, а також обставину того, що ОСОБА_1 під час проходження служби допускала порушення дисципліни,  чим обґрунтовується застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Позивач у визначений судом  день, місце і час розгляду справи до суду не прибула. У зв`язку із поверненням  за закінченням терміну зберігання судових повісток, направлених судом за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, виклик до суду було здійснено шляхом повідомлення уповноваженого представника – Сидоренка В.В. 
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності скаржника, колегія суддів враховує приписи частини 1 статті 131 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. 
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами      статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перегляд рішення суду також здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що   з 30.10.2015 по 07.11.2015 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 25.01.2019  - в Національній поліції України, зокрема, з 06.09.2017 - на посаді інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області. 03 грудня 2018 р. командиром ППСПОП «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській  області полковником поліції Панченко В.В. складено рапорт на ім`я начальника ГУ Національної поліції в Київській області генерала поліції третього рангу Ценова М.Д ОСОБА_2 за фактом виявлення під час перевірки несення служби працівниками ГУНП в Київській області, перебування інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області Помошник К.В. на добовому чергуванні у стані алкогольного сп`яніння. Наказом начальника ГУНП в Київській області від 07.12.2018  N 2439 за вказаним у рапорті фактом призначено службове розслідування. Згідно висновку службового розслідування комісією вирішено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що підтвердилися; за порушення вимог п. 1, 6  ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що проявилося у невиконанні п.п. 2, 4, 6, 14 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, невиконання вимог п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179  (перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння під час несення служби), інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області Помошник К.В. підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Згідно з п. 1 наказу ГУНП в Київській області від 14.01.2019 № 60 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ППСПОП «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській  області" за порушення вимог п. 1, 6  ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що проявилося у невиконанні п.п. 2, 4, 6, 14 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, невиконання вимог п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179  (перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння під час несення служби), інспектора взводу № 2 роти № 3 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області Помошник К.В. звільнити зі служби в поліції.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних наказів.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (Закон № 580-УІІІ),  Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (Закон № 2337-VIII). 
Статтею 18 Закону   № 580-УІІІ передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень  Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. 
Згідно статті 1 Закону № 2337-УІІІ службова дисципліна - дотримання поліцейським  Конституції  і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Відповідно до статті 11 цього ж Закону за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до     статті 77  Закону  № 580-УІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим  Законом  граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Як свідчать наявні у справі письмові докази, наказом ГУ НП в Київській області №2439 від 07.12.2018 призначено проведення службового розслідування за фактом перебування на робочому місці інспектора взводу № 2 роти № 3 ППСПОП «Миротворець» Головного управління лейтенанта поліції ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (а.с.127). В ході службового розслідування відомості, що стали підставами для його проведення, знайшли своє підтвердження (а.с.133). Також, в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 02.12.2018 було запропоновано пройти обстеження у медичному закладі, у зв`язку з чим, за згодою її було доставлено до відділу охорони здоров`я Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області «ЦРЛ Києво-Святошинського району». Згідно протоколу від 02.12.2018 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, черговим лікарем ОСОБА_3 встановлено, що крім незначного алкогольного запаху, від інших обстежень відмовилась. (а.с.132).
Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 206/2555/17 зазначив наступне:
Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.  Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Колегія суду апеляційної інстанції вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування спірних наказів, оскільки результати проведеного службового розслідування свідчать про вчинення позивачем проступку, який дискредитує звання поліцейського.
Суд першої інстанції також не залишив поза увагою доводи позивача про порушення відповідачем строку притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Так, факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку встановлено 02.12.2018. Наказ про призначення службового розслідування видано 07.12.2018, спірні накази – 14.01.2019 та 25.01.2019 – відповідно. При цьому, судом враховано, що з 03.12.2018 позивач перебувала на лікарняному, а з 25.12.2018 – у додатковій відпустці, що унеможливило реалізацію її права приймати участь при проведенні службового розслідування до виходу на службу. Крім того,  статтею 16 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Доводи позивача про відсутність доказів перебування її в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає неспроможними, оскільки підтвердження чи спростування зазначеної в рапорті обставини  стало неможливим саме у зв`язку із відмовою позивача пройти медичне обстеження і здати біологічний матеріал для проведення відповідного аналізу. У такому випадку достатнім підтвердженням перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння є висновок лікаря про наявність алкогольного запаху. У свою чергу, колегія суддів зазначає, що поведінка позивача, яка виявилась у відмові від проходження медичного обстеження, свідчить про її намагання уникнути встановленню об`єктивних обставин події, що є несумісним із званням працівника Національної поліції. 
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга  має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді. 
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
                    
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 р. в адміністративній справі №160/1660/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 25 червня 2020 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 1 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 30 червня 2020 р.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий