ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7610/20 Справа № 210/1711/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
В С Т А Н О В И В:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 141 690 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 12 березня 2012 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь   ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Вважає, що судом не враховано, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ш. Артема РУ ім. Кірова, оскільки ДП «Рудоуправління імені Кірова» було ліквідовано.
Вважає, що судом не враховано, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням моральних страждань позивачу.
Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, а тому підприємство не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01 липня 1986 року по 20 травня 1996 року працював підземним машиністом скреперної установки, підземним гірничим робітником очисного забою, підземним електрослюсарем на шахті ім.Артема Рудоуправління ім.Кірова; з 17 червня 1996 року по 18 березня 1999 року - підземним прохідником на шахті «Північна» Рудоуправління ім.Кірова; з 20 серпня 2001 року по 24 травня 2009 року – підземним гірничим робітником очисного забою в Шахтоуправлінні з підземного видобутку руди КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником яких є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.15-19).
Згідно п. 16 Акту Форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 26 жовтня 2011 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці протягом тривалого часу у шкідливих умовах, де він виконував роботи, які характеризувалися важкою фізичною працею, запиленістю повітря робочої зони, шумом, пилу, що перевищували ГДР через недосконалість робочого місця (а.с. 12).
Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення хронічного професійного захворювання у позивача є важка праця, пил, які перевищували норми ГДК на протязі 20 років 5 місяців та шум на протязі 19 років 9 місяців (а.с. 12).
Згідно висновку МСЕК від 12 березня 2012 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 9)
Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійну працездатність позивач частково втратив під час виконання ним трудових обов`язків і вона пов`язана з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.         
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням моральних страждань позивачу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не знімають з відповідача обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153КЗпП Українита ст. 13Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини – головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ш. Артема РУ ім. Кірова, оскільки ДП «Рудоуправління імені Кірова» було ліквідованоколегія суддів не бере до уваги, оскільки наказом Державного комітету промислової політики України №20 від 22 січня 2001 року та Статутом №613-139 визначено, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» є правонаступником всіх майнових та немайнових прав і обов`язків Дочірнього підприємства «Державне рудоуправління ім. Кірова» та згідно з п.п. 1.1. -2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001р. «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», зокрема, шахта ім. Артема, на якій позивач працював, було передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, а тому підприємство не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди, оскільки як вбачається  з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в період з 1986 року по 2009 рік.    
Відповідно до висновку МСЕК від 12 березня 2012 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я позивача, період роботи на підприємстві відповідача. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, відсоток втрати професійної працездатності, безстроково, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий:    

Судді: