КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 754/16247/19  
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8634/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
26 червня 2020 року                                                                                               м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                                              
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Клочко І.В.,-    
 
   встановила:
 
У листопаді 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до суду із названим позовом.
Просило, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з  ОСОБА_1 страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 11 154 грн 59 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір № УБ1318022 добровільного страхування транспортного засобу «KIA Optima» д.н.з. НОМЕР_1 .  
22 листопада 2018 року на перехресті вул. Сабурова та пр. Маяковського в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA Optima» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Corsa» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ..
Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
ПАТ «НАСК «Оранта», виходячи із звіту ДЕРЦ, рахунку СТО, на підставі страхових актів та розрахунків страхового відшкодування до них, здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 37 367 грн 51 коп.
 10 січня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.
14 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувало шкоду у розмірі 26 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням.
05 грудня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило доплату за даним страховим випадком у розмірі 212 грн 92 коп.
Позивач зазначає, що оскільки сплачена страховою компанією сума не покриває фактичного розміру шкоди і страхового відшкодування, то на ОСОБА_1 покладається обов`язок сплатити решту суми, якої недостатньо для відшкодування завданої шкоди.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» кошти в розмірі 999 грн 99 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 60 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки розмір страхового відшкодування не перевищує ліміт цивільно-правової відповідальності з відповідача підлягає стягненню лише сума безумовної франшизи. 
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2018 року на перехресті вул. Сабурова та пр. Маяковського в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA Optima» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Corsa» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
Постановою Деснянського рай онного суду від 13 грудня 2018 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу НОМЕР_3 .
Встановлено, що 23 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір № УБ1318022 добровільного страхування транспортного засобу «KIA Optima» д.н.з. НОМЕР_1 .  
ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 37 367 грн 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 30 жовтня 2018 року, та від 29 листопада 2018 року.
10 січня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 37 367 грн 51 коп.
Згідно платіжного доручення № 4491 від 14 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/177/000/19/0009 в розмірі 26 000 грн 00 коп.
05 грудня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило доплату у розмірі 212 грн 92 коп.
Обґрунтовуючи поданий позов, ПАТ «НАСК «Оранта» зазначило, що оскільки виплата, здійснена страховою компанією, не покриває фактичного розміру шкоди і страхового відшкодування, то відповідач повинна сплатити решту суми, якої недостатньо для відшкодування завданої шкоди.  
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістомст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування транспортного засобу від 23 квітня 2018 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у повному обсязі, у зв`язку з чим до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки. 
Враховуючи, що розмір страхового відшкодування, який був виплачений ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не вистачає для повного відшкодування завданої шкоди, тому з відповідача, як з особи, яка завдала шкоду, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в розмірі 11 154 грн 59 коп.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув своєї ваги, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а не Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 квітня 2020 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню судовий збір, за подання позовної заяви у розмірі 1 921 грн 00 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн 50 коп.
В силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-   
   постановила:
 
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1  про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 11 154 грн 59 коп.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судовий збір у розмірі 4 802 грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2020 року.

 
 
Головуючий                                                                                         Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                   О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                              С.Г. Музичко