ПОСТАНОВА 
іменем України

09 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/8731/19
провадження № 22-ц/4809/1094/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Федоренко Т.О.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 квітня 2020 року у складі судді Іванової Л.А., 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову вказала, що 18 листопада 1989 року між нею та  ОСОБА_2  було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №1410. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дочку -  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що протягом спільного проживання з відповідачем останнім до неї неодноразово застосовувалася жорстока поведінка з наслідками спричинення їй тілесних ушкоджень, крім того, при вирішенні будь-яких сімейних питань відповідач негативно реагував на її думку, проявляючи свою егоїстичність, враховуючи тільки свою думку, що призводило до сімейних конфліктів та негараздів. Окрім того зазначила, що однією із причин припинення шлюбних стосунків є виниклі суперечності щодо її права власності на квартиру за місцем їх спільної реєстрації, яка (квартира) була придбана нею та відповідачем за спільні кошти, однак була оформлена як подарунок на відповідача ОСОБА_2 . Зазначила, що намагання зберегти сім`ю виявилися марними і неможливими, а створити видимість сім`ї суперечить її інтересам. Враховуючи, що фактичні взаємини між ними, як подружжям, припинені, примирення між ними не досягнуто, відсутність між ними шлюбних стосунків, що не може заперечувати відповідач, втрату почуття любові та поваги, на підставі чого подальше спільне проживання та ведення спільного господарства є неможливим, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення з відповідачем. Крім того, вказала, що питання щодо поділу спільного майна буде вирішуватися окремо, у разі неможливості його поділу у добровільному порядку.
Посилаючись на те, що збереження сім`ї вважає неможливим просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 лютого 2020 року клопотання відповідача ОСОБА_2  у зазначеній цивільній справі про надання строку на примирення з позивачкою ОСОБА_1 терміном на 6 місяців залишено без задоволення.
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 квітня 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 листопада 1989 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис за №1410. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати  та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 квітня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
ОСОБА_2 направив до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що апеляційну скаргу підтримує (а.с.92).
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 18 листопада 1989 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що складено відповідний актовий запис за №1410, та 29 жовтня 2019 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Кіровоградській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що збереження шлюбу неможливе, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені, намірів відновлювати їх не мають, проживають окремо. Крім того, позивач зазначила, що намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним, збереження шлюбу суперечить її інтересам, а шлюб носить виключно формальний характер, спілкування існує лише з питань службового характеру. 
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Аналогічні положення закріплені і у ч.1 ст.24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою ст.56 СК України  передбачено право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Примушування до припинення шлюбних відносин, а також примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Твердження відповідача про те, що суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є безпідставними з огляду на таке.
Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.
Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать про формальний характер шлюбу між сторонами і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї  є неможливим.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку,  що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 03 квітня 2020 рокубез змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді О.Л. Дуковський
О.А. Письменний