Справа № 344/17010/19 
Провадження № 22-ц/4808/753/20 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів                                             Василишин Л.В.,Горейко М.Д.,
секретаря                                       Петріва Д.Б., 
з участю                                         представника стягувача Рокетської С .В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи Івано-Франківський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про залишення скарги без розгляду, постановлену суддею Бабій О.М. 21 січня 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,
                                                в с т а н о в и в :
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, обґрунтовуючи вимоги тим, що постановою державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Євчука М.В. від 14.05.2015 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 20.10.2011 року. Рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, вступило в законну силу 27.12.2010 року, виконавче провадження відкрито 14.05.2015 року, тобто виконавчий лист пред`явлено з порушенням строків для його прийняття до провадження (а.с.1-2).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2020 року скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою заявника та його представника в судове засідання (а.с.59-60).
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновок суду не ґрунтується на вимогах процесуального закону. Зазначає, що відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Порядок розгляду скарги визначений ст. 450 ЦПК України, яка передбачає: скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду; якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника. Звертає увагу суду на те, що з вказаних норм вбачається, що неявка боржника не перешкоджає розгляду справи, тобто суд повинен був розглянути скаргу незалежно від його участі в судовому засіданні та вирішити по суті заявлену скаргу на дії державного виконавця.
З вказаних підстав просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.63).
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явився апелянт ОСОБА_3 та представник Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області,  про день місце та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судової повістки рекомендованою поштовою кореспонденцією. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Вислухавши в режимі відеоконференції  пояснення представника стягувача Рокетської С.В. , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  є обґрунтованою, з  таких підстав.
Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень п.3 частини 1 статті 257 ЦПК України, встановивши, що заявник, його представник, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились в судові засідання, що відбулися 11 грудня 2019 року та 21 січня 2020 року, дійшов висновку про залишення скарги без розгляду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.
Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тобто, цивільне процесуальне законодавство накладає на учасників справи певні процесуальні обмеження, спрямовані на забезпечення дотримання процесуальних строків розгляду справи та на унеможливлення зловживання ними своїми процесуальними правами, в тому числі шляхом безпідставного затягування розгляду справи.
Правова конструкція п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України свідчить про те, що при настанні передбачених в цих нормах умов суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.
Процесуальні наслідки повторної неявки позивача в судове засідання, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не застосовуються лише у разі, якщо: 1) позивач не був повідомлений належним чином про судове засідання; 2) позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відтак, відповідно до положень ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України залишення позову без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання є можливим лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Із матеріалів справи встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_3 прийнято до розгляду та  призначено судове засідання на 07 жовтня 2019 року 15:00 год (а.с. 12-13).
У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання справу було відкладено на 29.10.2019 року. Про дату, час та місце проведення судового засідання ОСОБА_3 був повідомлений належним чином (судову повістку отримав його представник ОСОБА_5 , про що розписався у розписці (а.с.16), а також судову повістку отримав 04.10.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19).
29.10.2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці, про що складено відповідну довідку (а.с.23). Розгляд справи відкладено на 12.11.2019 року. Про дату, час та місце проведення судового засідання ОСОБА_3 був повідомлений належним чином (судову повістку отримав 01.11.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27).
12 листопада 2019 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 був присутній у судовому засіданні, проте розгляд справи відкладено на 11 грудня 2019 року 13:20 год,  повідомлення представника про дату і час наступного судового засідання підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.30).
В судове засідання, призначене судом на 11 грудня 2019 року, ОСОБА_3 та його представник не з`явились. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 21 січня 2020 року 16:00 год. Судову повістку ОСОБА_3 отримав 18.12.2019 р., про що розписався особисто у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.57).
21 січня 2020 року ОСОБА_3 та його представник повторно не з`явились у судове засідання. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до Параграфу 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення залу судового засідання.
Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.
Однак, суд першої інстанції неправильно у даному випадку застосував положення ч.5 ст. 223 і п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України до правовідносин, які регулюються розділом VII ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень, який регламентує право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особу органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Відповідно до ч.1-2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
З аналізу змісту зазначених положень вбачається, що для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення встановлено особливий скорочений порядок, в зазначеному порядку відсутня можливість залишення без розгляду скарги в разі неявки в судове засідання скаржника чи інших осіб належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду скарги.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в контексті питання про явку/неявку учасника провадження положення ст. 450 ЦПК України є спеціальними у співвідношенні з іншими положеннями ЦПК України, зокрема статті 257. Відтак, розглядаючи скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення суд повинен керуватись правилами Розділу VII ЦПК України.
Тобто, встановивши, що скаржник був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, суд першої інстанції мав усі процесуальні підстави розглядати скаргу по суті. 
Крім того, судом не визнано явку позивача обов`язковою і в ухвалі не мотивовано, що його нез`явлення  перешкоджає розгляду справи і чому.
На зазначену обставину суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною поспіль неявкою сторони позивача в судове засідання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384  ЦПК України, суд
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про залишення скарги без розгляду від 21 січня 2020 року скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                         І.О. Максюта
                                                                                                    Л.В. Василишин
                                                                                                    М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.