Дата документу 16.09.2020 Справа № 336/6515/17

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 336/6515/17                                 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження №22-ц/807/1490/20                                 Суддя-доповідач Подліянова Г.С. 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 вересня 2020 року                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Габуєва Георгія Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною – ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, - 

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради.

Заява мотивована тим, що її син ОСОБА_1 , страждає на психічне захворювання: шизофренія, параноїдна форма, безперервна течія, параноїчний синдром, дефект змішаного типу, в зв`язку з чим має статус особи з інвалідністю другої групи, перебуває на диспансерному обліку в комунальній установі «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради на тривалому лікуванні. В останні роки стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, внаслідок хвороби він потребує догляду та встановлення над ним опіки.

Із урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просила суд:

Визнати недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , недієздатним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Габуєв Г.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив статті 238, 239, 240 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання заяви) та статті 297-300 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи). В заяві ОСОБА_2 відсутня конкретна інформація щодо хронічного, стійкого психічного розладу, не наведено конкретних прикладів психічного розладу, не вказано часових періодів таких розладів, не надано жодного доказу на їх підтвердження. Суд першої інстанції порушив ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених цим Законом та іншими Законами України. Крім того, про судовий розгляд заяви про позбавлення дієздатності ОСОБА_1 суд належним чином його не сповіщав та не викликав до судового засідання, що є порушенням статті 299 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) та статті 240 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання заяви). 

Відзив в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року по цій справі залишено без змін. (а.с.207, 210- 212).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Габуєв Г.Ю. подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року скасовано. Передано справу №336/6515/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Подліянову Г.С., суддів Гончар М.С. та Маловічко С.В. (т.1 а.с. 249).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Габуєва Георгія Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною – ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, прийнято до провадження та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді. (т.1 а.с. 250-251; а.с. 252-253).

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення судової повітки (т.2 а.с. 33) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи від нього на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане та беручи до уваги, що до апеляційного суду з`явилися представник ОСОБА_1 , адвокат Габуєв Г.Ю. та його опікун (мати) ОСОБА_2 , колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Задовольняючи заяву про визнання фізичної особи недієздатною, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю ІІ групи, яка встановлена безстроково. Згідно з висновком призначеної судом психіатричної експертизи ОСОБА_1 виявляє психічні розлади у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, зі змішаним дефектом особистості, у зв`язку з чим не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Встановлені судом фактичні обставини та досліджені докази підтверджують обґрунтованість заяви про визнання фізичної особи недієздатною і дають суду всі підстави для її задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю записана - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження 12 липня 1978 року зроблено запис № 1377. (а.с.2).

Згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, Серії АВ №0666612 від 21 грудня 2015 року, ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю другої групи (загальне захворювання) безстроково. (а.с. 13).

Відповідно до Довідки №4459 від 08 листопада 2017 року, виданої ОСОБА_1 , він знаходиться на обліку в Шевченківському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і отримує пенсію по інвалідності.(а.с. 3)

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання 04-26/7-24757 від 08 листопада 2017 року, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 07 грудня 1995 року. (а.с. 5).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання 04-26/7-24756 від 08 листопада 2017 року, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 15 червня 1979 року. (а.с. 6).

Відповідно до виписного епікризу за результатами проведеного обстеження ОСОБА_1 встановлено клінічний діагноз: основний: шизофренія, параноїдальна форма, безперервний перебіг зі змішаним дефектом особистості. (а.с. 14).

Згідно з висновком призначеної судом психіатричної експертизи ОСОБА_1 виявляє психічні розлади у вигляді параноїдної шизофренії з безперервним перебігом, зі змішаним дефектом особиситості, у зв`язку з чим не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 68-72).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Габуєв Г.Ю. посилається на те, що судово - психіатрична експертиза проведена з численними порушеннями порядку її проведення. На його думку необхідність, як визнання ОСОБА_1 недіє`здатним, так і проведення експертизи, не була мотивована.

До того ж, ОСОБА_1 не повідомляли про розгляд справи. судом не було надано медичну документацію експертові, хоча за положеннями закону саме суд витребовує медичну документацію та надсилає її експертові, висновок експерта містить виправлення дати, не вказано час проведення експертизи, порушені строки її проведення тощо.

З метою перевірки доводів апелянта та з метою сприяння йому у здійсненні та реалізації прав в порядку ст. 12, 13 ЦПК України, апеляційним судом було витребувано медичну документацію та роз`яснено право на заявлення клопотання про проведення повторної експертизи.

За ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Витребувані судом медичні документи свідчать про те, що заявник тривалий час страждав на психічну хворобу, лікувався у психіатричній лікарні.

Заперечуючи проти висновку експерта в справі та враховуючи роз`яснення суду про можливість заявити клопотання щодо проведення повторної судової психіатричної експертизи, представник ОСОБА_1 , адвокат Габуєв Г.Ю. не скористався таким правом.

Апелянт утримався від заявлення клопотання про проведення повторної експертизи.

Крім того, апелянт не зазначив про те, яким чином порушення у порядку проведення експертизи вплинули на остаточні висновки експерта.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що на час проведення експертизи, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в цій же лікарні, яка проводила експертизу.

Висновок експерта є мотивованим, містить посилання на дослідження психічного стану, відомості про розвиток хвороби тощо.

Відтак колегія суддів не вбачає підстав для сумніву у кваліфікації, об`єктивності або неупередженості експертів.

Та обставина, що медична документація не була витребувана судом, позаяк вона вже перебувала в розпорядження експертів, не впливає на остаточні висновки експертів.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає її піклувальника чи опікуна. 

В судовому засіданні, 23 липня 2018 року, питання про призначення опікуна ОСОБА_1 не вирішувалося, однак, як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2018 року ( справа № 336/5217/18 ) за заявою Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району опікуном недієздатного ОСОБА_1 призначена ОСОБА_2 (мати ОСОБА_1 ). Зазначена обставина також підтверджується листом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 0898/01-19/09 від 26.05.2020 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що недієздатному ОСОБА_1 не було призначено опікуна не заслуговують на увагу.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо не повідомлення ОСОБА_1 про розгляд заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до протоколу судового засідання від 09 січня 2018 року суд ставив питання на обговорення про можливість слухати справу за відсутності ОСОБА_1 . Було вирішено проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та ухвалою від 09 січня 2018 року призначено судово-психіатричну експертизу. (а. с. 34-35;37). 

Відповідно до повістки про виклик до суду, в судове засідання призначене на 26 квітня 2018 року о 12-00 год. викликався ОСОБА_1 (а. с. 54), проте відсутні будь-які докази її отримання.

Матеріали справи не містять судову повістку-повідомлення про виклик ОСОБА_1 та його представника у судове засідання, призначене на 23 липня 2018 року о 15-00 год. (а. с. 74-81), як і відсутні будь-які докази її отримання.

У протоколі судового засідання від 23 липня 2018 року зазначено про можливість проведення засідання за відсутності представників заінтересованих осіб (Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та Комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради (а. с. 83-84). Проте в протоколі не вказано про вирішення питання щодо виклику (неможливості виклику) ОСОБА_1 в судове засідання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Дійсно, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак, як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого №3130, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в закладах з надання психіатричної допомоги у зв`язку з загостренням психічного розладу. Відповідно до виписного епікризу від 18 квітня 2019 року, зазначено, що останнє стаціонарне лікування ОСОБА_1 в період з 01 жовтня 2017 року по 05 вересня 2018 року з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром. Дефект змішаного типу. В клінічній картині домінує маячна симптоматика з агресивною поведінкою.
ОСОБА_1 знаходився під постійним наглядом у лікаря психіатра дільничного.

З 2007 року по 2013 рік до ОСОБА_1 було застосовано примусові заходи медичного характеру за скоєння суспільно-небезпечного діяння. За рішенням Броварського районного суду Київської області від 23 серпня 2007 року у формі госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з 22 серпня 2007 року по 07 липня 2008 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2008 року примусові заходи медичного характеру змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, які рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2013 року припинені. (т.1 а.с. 163-164).

З огляду на зазначене, вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в закладах з надання психіатричної допомоги у зв`язку з загостренням психічного розладу, а в період розгляду справи по суті та в період ухвалення судового рішення (23 липня 2018 року) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні з 01 жовтня 2017 року по 05 вересня 2018 року з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром.

Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 , який фактично не міг приймати участь в судових засіданнях через загострення психічного стану та перебування на стаціонарному лікуванні Комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради, що також обговорювалося судом першої інстанції відповідно до протоколу судового засідання від 09 січня 2018 року ( т. 1 а.с. 35), проте, питання щодо неможливості виклику в судове засідання ОСОБА_1 із урахуванням стану його здоров`я помилково не було вказано в протоколі судового засіданн, колегія суддів приходить до висновку, що ця обставина не може бути підставою для скасування фактично правильного по суті судового рішення .

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ч.6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

23 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, відповідно до якого заяву ОСОБА_2 задоволено та визнано ОСОБА_1 недієздатним. Встановлено строк дії рішення – протягом двох років. (т.1 а.с. 85).

Відповідно до ч.1,2 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої ст 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення подано засобами поштового зв`язку 09 липня 2019 року, тобто майже через рік з часу ухвалення судового рішення. (т.1 а.с. 97-106). Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року набрало законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, оскільки протягом встановленого частиною першою ст. 374 ЦПК України строку його ніхто з учасників справи не оскаржив. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року було поновлено строк ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року та відкрито апеляційне провадження, проте питання про зупинення зазначеного рішення, відповідно до положень часитини 4 ст. 359 ЦПК України, вирішено не було. (т.1 а.с. 109).

Згідно з ч.7 ст. 300 ЦПК України, клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше як за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

В суді апеляційної інстанції клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною опікуном, представником органу опіки та піклування заявлено не було, тому підстав для продовження строку його дії, немає.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позову не спростовують.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Габуєва Георгія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 21 вересня 2020 року. 

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.