КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 вересня 2020 року місто Київ.
Справа 753/8628/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10338/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                         Желепи О.В.,
суддів:                                          Кулікової С.В., Олійника В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького  районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року (у складі судді Колесника О.М.. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )
в справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-
 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на  своє утримання. Вимоги обґрунтовувала тим, що 28.07.2016 року  зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Тривалий час вони проживають окремо, відповідач не надає ніякої допомоги на її утримання та утримання дітей, хоча він отримує нерегулярний щомісячний дохід. За таких обставин просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 6000 грн. щомісяця з 26.04.2019 року і до досягнення молодшою  дитиною 3-річного віку.
 
Заочним рішенням Дарницького  районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року позов задоволено частково. 
 
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Горі, республіки Грузія, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 26.04.2019 року до 11.04.2021 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.
 
16.09.2019 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва.
 
Ухвалою Дарницького  районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2019 року залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись із заочним рішенням, 03.07.2020 року згідно поштової  відмітки,  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку із чим постановлено незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.
 
Вказує, що скаржник на даний момент безробітний, не має в продовж останнього періоду жодних інших доходів, та перебуває в скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з заборгованістю по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк», вважає, що позовні вимоги дружини ОСОБА_6 не тільки безпідставні та не обґрунтовані, але і такі, що не підлягають задоволенню відповідно до чинного законодавства України.
 
Ухвалою від 30 липня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на 11 вересня 2020 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів поданої скарги, перевіривши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ч.1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Задовольняючи частково позов, суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини .
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 28.07.2016 року сторони зареєстрували між собою шлюб (а.с.3). 
Від спільного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4) та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5), які проживають разом з матір`ю. Тривалий час сторони проживають окремо, відповідач не надає ніякої допомоги на  утримання позивача та утримання дітей, хоча він отримує нерегулярний щомісячний дохід. 
Позивач не працює, оскільки доглядає дитину, яка не досягла трирічного віку, та не має змоги заробляти кошти на своє утримання.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, та визначивши розмір аліментів на утримання дружини в сумі 2000 грн., суд виходив з того, що необхідно прийняти до уваги право дружини на утримання від свого чоловіка до досягнення дитиною 3 років, а також недоведеність відповідачем , що він в силу скрутного матеріального становища не може надавати допомогу на утримання дружини. 
 
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.
Висновки суду відповдіають встановленим обставинам та вимогам закону.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач є безробітнім є недоведеним. оскільки ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду відповідачем не подано доказів, що відповідач перебуває на обліку як безробітний. Відповідач не навів жодних поважних причвин, що не дозволяють йому працевлаштуватись та виконувати свої обов`язки, щодо утримання дітей та дружини, яка їх народила, до досягнення дітьми трирічного віку. 
Посилання на наявність кредиту, суд теж не приймає і виходить з того, що відповдіно до Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року з відповідача був стягнутий борг в сумі 79 162 грн. 39 коп.
Також, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року з відповдіача стягнуто 1500 грн. аліментів на утримання дитини.
Відповдіно до копії трудової книжки, відповідач працював продавцем консультатнтом в магазині столярних виробів та звільнився за угодою сторін в серпні 2019 року.
До апеляційної скарги відповідач не додав жодних доказів, що з часу звільнення до теперішнього часу не працевлаштований з поважних причин, що йому відмовлено в працевлаштуванні і т.п., також, відсутня довідка що відповідач перебуває на обліку як безробітний.
Відповідно до даних Головного управління статистики у м. Києві, середня заробітна плата по м. Києву для працівників роздрібної торгівлі у 2019 році становила : в січні 14246 грн, в грудні 17 859 грн., в 2020 році в січні- 15 211 грн. , в липні 2020 року - 16 279 грн. 
Проаналізувавши статистичні дані, та загально-відому інформацію, що в сфері торгівлі в м. Києві безліч вакансій, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач умисно ухиляється від своїх обов`язків. Не бажання працевлаштовуватись, не може бути достатньо переконливою обставиною, яка свідчить про неможливість надавати кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
З урахуванням розміру заборгованості стягнутої судом по кредиту, та розміру аліментів, суд доходить висновку, що працевлаштувавшись на роботу в сфері торгівлі в м. Києві навіть з заробітною платою в 10 000 грн, останні буде взмозі сплачувати аліменти на дитину в сумі 1500 грн., сплачувати аліменти на дружину 2000 грн., частинами погасити кредит, та забезпечити собі мінімальний рівень для проживання. 
Апеляційний суд враховує, те що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не доводять та самим відповідачем це не заперечується. Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення дітям та дружині, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких витратити на утримання дружини до досягнення дитини трьох річного віку - 2000 грн.
Також, колегія суддів, вирішуючи даний спір виходить з загальних засад цивільного судочинства, яким є добросовісність та справедливість.
Відповідач є батьком двох дітей, меншій дитині не має іще трьох років. Відповідно позивач зобов`язана, як мати здійснювати догляд за такою дитиною вдома, та не може працевлаштуватись та заробити кошти на своє утримання.
Відповідач, за обставинами даної справи не довів неможливість працювати та заробляти достатньо коштів для утримання як дітей, за яких він несе відповідальність , так і дружини, яка виховує дитину відповідача, якій іще не має 3 роки і з поважних причин не може заробляти кошти на своє утримання. Відповідач же не довів наявність у нього поважних причин для працевлаштування та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати всі зобов`язання. 
Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, недвоведеними та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .
 
Оскільки, апеляційна скарга  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишається без задоволення, то і відсутні підстави для перерозподілу понесених ним судових витрат.
 
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389  ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Дарницького  районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року  - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено  11 вересня  2020 року.
 
Суддя-доповідач:
                                    
Судді: