ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/607/20 Головуючий в 1-й інстанції – Кіяшко В.О.
Єдиний унікальний №332/1169/20 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 серпня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Середи А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 067100 від 30.04.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 .
Згідно вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 30.04.2020 року, о 08 годині 18 хвилини, ОСОБА_1 , в місті Запоріжжі в Заводському районі по вулиці Скворцова 1, керував транспортним засобом ВАЗ 21093 держаний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (бліда шкіра обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння кінцівок рук). Від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Від керування відсторонений шляхом передачі права керування тверезому водію ОСОБА_2 .
Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. В ньому відсутні анкетні дані свідків правопорушення та підписи таких осіб. Тобто, факт його перебування на місці події з ознаками наркотичного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду у встановленому законодавством порядку не може бути підтверджено свідками. Крім того, він не висловлював працівникам поліції в присутності свідків беззастережної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Разом з цим, він не відмовлявся від проїзду до медичного закладу та огляду у лікаря нарколога, а просив лише дочекатись ОСОБА_2 , щоб передати йому автомобіль, який не хотів залишати без нагляду. В присутності свідків він засвідчив готовність пройти огляд на стан сп`яніння, після чого свідки поїхали. Зазначені обставини може підтвердити свідок ОСОБА_2 , якого судом не було допитано. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не є доказом його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Пояснення свідків з урахуванням вказаних обставин та доводів не перевірялись, в судове засідання свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не викликались, наявні сумніви не спростовані та не усунені. Переглядом відеозапису встановлено, що в присутності світків він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки просив здійснити його в медичному закладі.
Також, суд не прийняв до уваги наданий ним висновок щодо медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння № 2242 від 30.04.2020 року.
Крім того, його огляд був проведений з порушення ст.266 КУпАП, оскільки працівники поліції взагалі не пропонували йому пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а потім відмовились супроводжувати його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога.
Звертає увагу суду, що в порушення Інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять акту огляду його на стан сп`яніння на місці зупинки.
Таким чином, він не перебував у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом, не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, погоджувався проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, але просив лише дочекатись свого знайомого для передання йому транспортного засобу на схоронність.
Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Середу А.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та пояснив, що підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності немає, оскільки передумов для того, щоб направляти його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не було.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання, зазначивши, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а лише просив дочекатись його знайомого ОСОБА_2 , щоб передати йому автомобіль, який він не хотів залишати без нагляду.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист, спростовуються наданими суду матеріалами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №067100 від 30 квітня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 квітня 2020 року (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.5-6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 30.04.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №067100 від 30 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст.256 КУпАП через відсутність в ньому анкетних даних свідків та їх підписів, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Також зазначено П.І.Б. свідків, їх місце проживання та наявні їх підписи. А тому доводи ОСОБА_1 в цій частині є помилковими.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній фактично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише просив дочекатись його знайомого ОСОБА_2 , щоб передати йому автомобіль, а працівники поліції не надали йому можливості дочекатись знайомого, спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на пропозицію поліцейського пройти огляд у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 фактично відповів відмовою та вимагав надати час зателефонувати його знайомому, щоб передати йому автомобіль, однак останній не скористався цим часом, нікому не телефонував, а лише затягував час. Через деякий час, який був наданий ОСОБА_1 для зв`язку зі знайомим, працівник поліції знов запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, на що останній відповів відмовою.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на висновок щодо результатів медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння №2242 від 30 квітня 2020 року, наданий ним в суді першої інстанції, відповідно до якого, на момент огляду у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Тим більше, відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, у присутності поліцейського.
Проте, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 був пройдений у медичному закладі без участі працівника поліції та свідчить про недотримання встановленого законом порядку.
Висновок лікаря, сам по собі, не може свідчити про відсутність в діях особи порушень п.2.5 ПДР України, а відтак і ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи акту огляду також не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта про порушення працівниками поліції ст.266 КУпАП у зв`язку з тим, що вони не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, не заслуговують на увагу, оскільки огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 при наявності їх суперечливих показань, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків.

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не були заявлені жодні клопотання про допит свідків, які були присутні на місці події під час його відмови від проходження огляду, з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення суду.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 332/1169/20