ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.	Справа № 440/3500/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
представника відповідача - Тур Н.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Гадяцький елеватор" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року (головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол) по справі № 440/3500/20
за позовом       Товариства з додатковою відповідальністю "Гадяцький елеватор"  
до       Головного управління ДПС у Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з додатковою відповідальністю "Гадяцький елеватор" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про опис майна у податкову заставу № 23882/10/16-31-52-10-15 від 16.06.2020.
Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- заборони посадовим (службовим) особам та/або представникам ГУ ДПС у Полтавській області та підлеглих йому управлінь, інших підрозділів здійснювати будь-які дії, заходи, спрямовані на опис у податкову заставу майна, що належить ТДВ "Гадяцький елеватор" та реєструвати будь-які обтяження (арешти) майна, що належить ТДВ "Гадяцький елеватор" в державних реєстрах речових прав та інших офіційних базах даних, які стосуються державної реєстрації речових прав на майно осіб.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що рішення про опис майна обмежує право власності позивача на його користування та розпорядження, у разі подальшого продажу майна позивачу буде завдано значних збитків, які суттєво вплинуть на його господарську діяльність.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у задоволенні заяви ТДВ "Гадяцький елеватор" про забезпечення позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заяви про забезпечення позову, оскільки відсутні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача та порушення ним прав, свобод або інтересів заявника. 
Не погодившись з ухвалою суду, ТДВ «Гадяцький елеватор» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою у заяву про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рішення про опис майна у податкову заставу суттєво обмежить право власності позивача, зокрема, обмеження щодо передачі майна у оренду чи заставу та можливості його реалізації. Вказує, що у разі опису майна у податкову заставу та подальшого його продажу позивачу буде завдано значних збитків, які можуть суттєво вплинути на його господарську діяльність,  існує реальна загроза невиконання рішення суду, а вказані у даній заяві заходи забезпечення позову, є співмірними та повністю відповідають позовним вимогам та предмету спору. Також зазначає, що оскільки у позивача відсутня заборгованість, тому податковий орган протиправно прийняв рішення про опис майна.
Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги, що невжиття таких заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вважає, що заборона посадовим особам ГУ ДПС у Полтавській області здійснювати будь-які заходи, спрямовані на опис майна у податкову заставу, яка належить ТДВ «Гадяцький елеватор»  обумовлена очевидністю небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.  
ГУ ДПС у Полтавській області (далі – відповідач)  надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження про ймовірні порушення прав позивача щодо користування та розпорядженням належним майном діями податкового органу є необґрунтованими, суперечать п.92.1 ст.91 ПК України, відповідно до якої за платником податків зберігається право користування майном , що перебуває у податковій заставі, а також право розпорядження майном, проте за згодою податкового органу. Також позивачем не надано доказів неможливості ефективного захисту  прав, без застосування заходів забезпечення позову. З поданої заяви не вбачається очевидної протиправності рішення про опис майна в податкову заставу та порушення прав, свобод та інтересів позивача.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши суддю- доповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.  
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно ч.2 ст.150 КАС  України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України встановлено види забезпечення позову, а саме, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 по справі № 640/19275/18.
Так, в заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що він обмежений в користуванні та розпорядженні майном, яке йому належить, та подальший його  продаж суттєво вплине на господарську діяльність. 
Згідно з приписами підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Відповідно до пункту 89.3 ст.89 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Відповідно до пункту 92.1 ст.92 ПК України платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про необґрунтованість тверджень  позивача про ймовірні порушення його прав щодо користування та розпорядження належним йому майном.
Також позивачем ні в заяві до суду першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не викладено обставин та обґрунтувань на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення у даній справі та того, що захист прав та інтересів останнього стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
В підтвердження очевидної необґрунтованості рішення про опис майна в податкову заставу позивач надав лист ГУ ДПС у Полтавській області від 16.06.2020 щодо погашення заборгованості, а також подання УДКСУ у Гадяцькому районі № 11, № 12 від 01.06.2020, проте зазначені докази  свідчать про наявність у позивача заборгованості. 
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи по суті суд повинен встановити правомірність прийняття рішення про опис майна у податкову заставу та підтвердження наявності боргу в позивача.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що заборона вчиняти певні дії посадовим особам та/або представникам ГУ ДПС у Полтавській області та підлеглих йому управлінь, інших підрозділів буде становити невиправдане втручання адміністративного суду у службову діяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 150 КАС України, у зв`язку з чим відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Гадяцький елеватор"  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року по справі № 440/3500/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року