ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 240/5273/18
адміністративне провадження № К/9901/36381/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Калашнікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року (головуючий суддя – Залімський І.Г., судді: Сушко О.О., Мацький Є.М.)
у справі №240/5273/18
за позовом ОСОБА_1 
до військової частини НОМЕР_1 
про зобов`язання вчинити певні дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отримуваної під час проходження військової служби; 
- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, виплачувалась йому щомісячно, тобто мала постійний характер, а тому повинна бути включена до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року позов задоволено.
4. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, яку він отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 року, яку він отримував під час проходження військової служби, з урахуванням вже виплаченої суми. 
5. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позову.
6. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
7. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом т.в.о. командира 30 окремої механізованої бригади від 23 листопада 2017 року № 229-рс позивача звільнено з військової служби за пунктом «б» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я.
8. Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 23 листопада 2017 року № 134 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 23 листопада 2017 року, з котлового забезпечення виключено з 24 листопада 2017 року та направлено для зарахування на військовий облік до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області. Зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
9. Відповідно до грошового атестату від 27 листопада 2017 року позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 42  439,50 грн.
10.          12 вересня 2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про проведення нового розрахунку допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які він отримував у складі місячного грошового забезпечення, та її виплату.
11.          Листом від 17 вересня 2018 року позивача повідомлено про відсутність підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснено обчислення одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, та проведення відповідного перерахунку і доплати.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12.          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова винагорода у розмірі 60% місячного грошового забезпечення виплачувалась позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер. В силу положень статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
13.          Вирішуючи питання про дотримання позивачем строку звернення до суду, суд виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року (справа № 1-13/2013) у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином строк звернення до суду з даним позовом позивачем не було порушено.
14.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове апеляційний суд виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується одноразова грошова допомога передбачена статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у даній постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення, ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива коли військовослужбовець перебуває на військовій службі і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15.          Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає що відповідно до довідки про додаткові види грошового забезпечення від 7 грудня 2017 року він за 24 місяці перед звільненням щомісячно отримував додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від грошового забезпечення, тобто ця виплата була сталою, стабільною, у визначеному розмірі.
16.          Апеляційний суд застосував положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, як спеціальний нормативно-правовий акт що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, та не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами, дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
17.          Також посилався на неправомірне неврахування судом апеляційної інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, та неодноразово застосованої Касаційним адміністративним судом Верховного Суду.
18.          Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити судове рішення без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
19.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
20.          Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ)  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
21.          У постанові Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
22.          Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
23.          Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889) встановлено військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) щомісячну додаткову грошову винагороду: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
24.          Відмова позивачу у включенні щомісячної додаткової грошової винагороди при обчисленні одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби ґрунтувалась на вимогах Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008  року № 260 (далі – Інструкція № 260) та Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 (далі – Інструкція № 550).
25.          Відповідно до пункту 38.1 розділу XXXVIII Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
26.          Військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.
27.          Пунктом 8 Інструкції № 550 передбачено що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
28.          Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, керувався положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595,  як спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не врахувавши при цьому пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. 
29.          Також апеляційний суд не врахував що наказ Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 втратив чинність на підставі наказу Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 та не діяв на час виникнення спірних правовідносин.
30.          Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ  Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
31.          Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
32.          Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 6 лютого 2019 року (справа № 522/2738/17) дійшла наступних висновків.  
33.          Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
34.          Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
35.          Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
36.          Оскільки останні 24 місяці перед звільненням позивача додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, що не заперечувалося та не спростовувалося відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.
37.          За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889. 
38.          При ухваленні рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 1 березня 2018 року (справа № 761/17387/17), від 19 червня 2018 року (справа №825/1138/17), від 3 квітня 2019 року (справа № 808/2189/16) та вважав помилковим посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 820/3211/17.
39.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
40.          У даному випадку на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції Великою Палатою Верховного Суду було висловлено правову позицію щодо складових грошового забезпечення військовослужбовців, а тому суд повинен був керуватися саме нею.
41.          Відповідно до статті 352 КАС України  суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
42.          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнято з дотриманням норм процесуального права, але помилково було скасовано апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
43.          Також Верховний Суд зазначає про необґрунтованість клопотання позивача про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, посилання на які було зроблено судом апеляційної інстанції у даній адміністративній справі.
44.          Згідно з частиною другою статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
45.          З наведеної норми вбачається, що передача справи на розгляд об`єднаної палати із наведених підстав є правом суду, а не обов`язком.
46.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року скасувати, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 240/5273/18 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Судді	М.В. Білак  І.В. Дашутін  О.В. Калашнікова