СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2020 р.                                                                       Справа № 905/196/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (1642 Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року у справі № 905/196/19, 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал", м.Слов`янськ Донецької області,
про стягнення 104150,21 грн,-
ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал", м.Слов`янськ Донецької області, про стягнення 26065,61 грн пені, 7063,96 грн – 3% річних, 71020,64 грн інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 купівлі-продажу природного газу.
Рішенням  Господарського суду Донецької області від 13.02.2020 у справі  905/196/19 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал", м.Слов`янськ Донецької області, про стягнення 26065,61 грн пені, 7063,96 грн – 3% річних, 71020,64 грн інфляційних втрат – задоволено частково; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4146,53 грн пені, 5297,36 грн – 3% річних, 52250,92 грн інфляційних втрат, 1138,00 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", суд першої інстанції здійснив перерахунок суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи приписи Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з відповідним рішенням суду в частині відмови у стягненні пені в сумі 21 919,08 грн, 3 % річних в сумі 1 766,60 грн, інфляційних втрат в сумі 18 769,72 грн не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в цій частині скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обгрунтуванні апеляційної скарги наголошує на помилковості врахування судом приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", оскільки 
-позивач не є енергопостачальною організацією;
-матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, згідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії";
-діяльність Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал",  не відповідає вимогам статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року у справі №905/196/19; вирішено розгляд апеляційної скарги "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; відповідачу надано строк - не пізніше п`яти днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження у справі згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень отримана представниками позивача та відповідача 17 липня 2020 року. 
Згідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Відтак, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" (Покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу 964/14-ТЕ-6.
За приписами п.1.1, вказаного договору продавець зобов`язується передати покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України  Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець – прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору. 
Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 155,000 тис. куб. м, у тому числі за місяцями: січень – 28,000 тис. куб. м, лютий – 22,000 тис. куб. м, березень – 15,000 тис. куб. м, квітень - 10,000 тис. куб. м, травень - 5,000 тис. куб. м, червень - 5,000 тис. куб. м, липень - 5,000 тис. куб. м, серпень - 5,000 тис. куб. м, вересень - 5,000 тис. куб. м, жовтень – 12,000 тис. куб. м, листопад – 20,000 тис. куб. м, грудень – 23,000 тис. куб. м  (п.2.1 договору).
За твердженням позивача, на виконання вимог договору ним здійснено поставку природного газу у січні травні, липні та вересні грудні 2014 року в обсязі 126,115 куб.м загальною вартістю 165109,73 грн.
Втім відповідач лише частково розрахувався за поставлений природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 26065,61 грн пені, 7063,96 грн – 3% річних, 71020,64 грн інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.
Укладений 21 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" (Покупець, відповідач) договір купівлі-продажу природного газу 964/14-ТЕ-6 є договором поставки.
У відповідності до приписів статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до п.3.1 Договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.
За змістом п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Згідно з п.6.3 Договору, в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. 
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору). 
За змістом п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У п.9.3. Договору сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11. Договору).
Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.
Відповідно до п.3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується передати покупцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортому підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивувальну відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
Як свідчать матеріали справи, на підставі договору 964/14-ТЕ-6 купівлі-продажу газу від 21.01.2014 позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу:
- б/н від 31.01.2014 у січні 2014 року на суму 31  625,02 грн,
- б/н від 28.02.2014 у лютому 2014 року на суму 26  348,95 грн,
- б/н від 31.03.2014 у березні 2014 року на суму 20  661, 80 грн,
- б/н від 30.04.2014 у квітні 2014 року на суму 13  242,56 грн,
- б/н від 31.05.2014 у травні 2014 року на суму 6  153,24 грн,
- б/н від 31.07.2014 у липні 2014 року на суму 493,57 грн,
- б/н від 30.09.2014 у вересні 2014 року на суму 4  833,57 грн,
- б/н від 31.10.2014 у жовтні 2014 року на суму 10  638,55 грн,
- б/н від 30.11.2014 у листопаді 2014 року на суму 24  389,08 грн,
- б/н від 31.12.2014 у грудні 2014 року на суму 26  723,39 грн.
Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.
На підтвердження дат надходження та сум оплат за поставлений газ позивач надав банківські виписки та листи відповідача про коригування платежів, з яких вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у 2014 році природний газ Покупець здійснив 01.02.2017.
За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі  статтею 692 Цивільного кодексу України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2. Договору зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 26065,61грн пені за прострочення оплати отриманого у 2014 році газу, нарахованої на заборгованість за:
- січень 2014 року в сумі 2823,73 грн за період 15.02.2014 -14.08.2014,
- лютий 2014 року в сумі 2649,33 грн за період 15.03.2014- 14.09.2014,
- березень 2014 року в сумі 2273,93 грн за період 15.04.2014 -14.10.2014,
- квітень 2014 року в сумі 1533,96 грн за період 15.05.2014- 14.11.2014,
- травень 2014 року в сумі 758,11 грн за період 17.06.2014- 16.12.2014,
- липень 2014 року в сумі 67,36 грн за період 15.08.2014- 14.02.2015,
- вересень 2014 року в сумі 871,23 грн за період 15.10.2014 -13.04.2015,
- жовтень 2014 року в сумі 2232,06 грн за період 15.11.2014- 14.05.2015,
- листопад 2014 року в сумі 5819,97 грн за період 16.12.2014- 15.06.2015,
- грудень 2014 року в сумі 7035,94 грн за період 15.01.2015 -14.07.2015,
а також на підставі приписів статті 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 71020,64 грн інфляційних, нарахованих на заборгованість за:
-січень 2014 року в сумі 4061,91 грн за період березень вересень 2014 року,
-лютий 2014 року в сумі 4315,02 грн за період квітень листопад 2014 року,
-березень 2014 року в сумі 4401,55 грн за період травень 2014 року лютий 2015 року,
-квітень 2014 року в сумі 11371,87 грн (за оновленим розрахунком 7711,30 грн) за період червень 2014 року січень 2017 року,
-травень 2014 року в сумі 5058,65 грн за період липень 2014 року січень 2017 року,
-липень 2014 року в сумі 395,08 грн за період вересень 2014 року січень 2017 року,
-вересень 2014 року в сумі 3425,54 грн за період листопад 2014 року січень 2017 року,
-жовтень 2014 року в сумі 7200,58 грн за період грудень 2014 року січень 2017 року,
-листопад 2014 року в сумі 15316,31 грн за період січень 2015 року січень 2017 року,
-грудень 2014 року в сумі 15474,13 грн за період лютий 2015 року січень 2017 року
та 7063,96 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за:
- січень 2014 року в сумі 552,74грн за період 15.02.2014 -06.10.2014,

-лютий 2014 року в сумі 559,83 грн за період 15.03.2014 -21.12.2014,
-березень 2014 року в сумі 482,74 грн за період 15.04.2014 -01.03.2015,
-квітень 2014 року в сумі 693,36 грн за період 15.05.2014 -31.01.2017,
-травень 2014 року в сумі 500,65 грн за період 17.06.2014 -31.01.2017,
-липень 2014 року в сумі 36,51 грн за період 15.08.2014 -31.01.2017,
-вересень 2014 року в сумі 333,32 грн за період 15.10.2014 -31.01.2017,
-жовтень 2014 року в сумі 706,52 грн за період 15.11.2014- 31.01.2017,
-листопад 2014 року в сумі 1557,56 грн за період 16.12.2014 -31.01.2017,
-грудень 2014 року в сумі 1640,74 грн за період 15.01.2015- 31.01.2017 (а.с.10-16, 136-142).
В той же час щодо нарахувань на борг за січень квітень 2014 року, сплачений до 30.11.2016 колегія суддів зазначає про таке.
Частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" 1730-VIII від 03.11.2016 (Закон 1730-VIII) набрав чинності 30.11.2016), зокрема, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що на момент набрання чинності Законом 1730-VIII заборгованість за газ за Договором №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 за січень березень 2014 року була погашена повністю, за квітень 2014 року погашена частково.
Оскільки щодо заявлених до стягнення за січень квітень 2014 року сум пені, річних та інфляційних існує судовий спір, вони не можуть вважатися нарахованими у розумінні ч.3 статті 7 Закону 1730-VIII, а отже, до них не може бути застосована процедура списання. Для сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які не вважаються нарахованими на дату набрання чинності Законом, ним фактично встановлено заборону на проведення нарахування.

Колегія суддів вважає необгрунтованими аргументи апелята стосовно неможливості застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Так, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
За положеннями ч. 1 статті 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до ч. 3 статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30 листопада 2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч. 3 статті 7 даного Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов (в т.ч. включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості), окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Закону.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону, викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі 908/2055/17, від 20.12.2018 р. у справі 904/1619/18.
Закон 1730-VIII згідно з його преамбулою визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно зі статтею 2 Закону 1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Водночас судом встановлено, що Закон 1730-VIII містить неузгодженості між наведеними вище загальними нормами та нормами прямої дії.
Так, ч.10 статті 6 Закону 1730-VIII надає певні пільги суб`єктам господарювання, що здійснюють постачання електричної енергії, хоча про таких суб`єктів не йдеться ані в преамбулі, ані у статті 2 вказаного Закону. 
Крім того, статтею 7 Закону 1730-VIII має назву "Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення", в той час як її ч.ч.1 та 3 містять приписи не лише про списання, а й про заборону нарахування з дня набрання чинності цим Законом неустойки (штрафів, пені), інфляційних та процентів річних, а в ч.2 взагалі зазначено, що "неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню".
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч.ч.1, 11 статті 11 Господарського процесуального кодексу України). Отже, вади юридичної техніки не можуть бути перешкодою у застосуванні норм будь-якого закону відповідно до мети його прийняття з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності як основних принципів цивільного права та складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

За змістом пояснювальної записки до відповідного законопроекту метою прийняття Закону 1730-VIII є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств та підприємств водопостачання і водовідведення як підприємств життєзабезпечення, запобігання їх банкрутству, забезпечення фінансової стабільності шляхом виводу з кризового становища таких підприємств, забезпечення сталого проходження опалювальних сезонів, уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.
Отже, відповідач не обов`язково має бути теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, щоб на нього розповсюджувалась дія статті 7 Закону 1730-VIII.
За приписом ст.23 Закону України 2633-IV від 02.06.2005 "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 статті 4 Закону "Про ОСББ" об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом зокрема, для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг.
Отже, приписи ст.23 Закону України "Про теплопостачання" не розповсюджуються на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яким є відповідач у даній справі.
При цьому згідно з позицією Верховного Суду у наведених вище постановах, прийнятих у подібних правовідносинах, наявність або відсутність у відповідача ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії та договорів зі споживачами на постачання теплової енергії не входить до предмету доказування для визначення судом наявності або відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.7 Закону 1730-VIII, який є спеціальним по відношенню до законів, що регулюють порядок надання окремих видів житлово-комунальних послуг.
Ураховуючи викладене, а також встановлені пунктом 6 ч.1 статті 3, частиною 3 статті 509 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України засади справедливості, добросовісності та розумності як основні принципи цивільного права та складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних, нарахованих на борг за січень березень 2014 року та на борг за квітень 2014 року, погашений до набрання чинності Законом 1730-VIII, задоволенню не підлягають.

Щодо нарахувань на борг за квітень травень, липень, вересень грудень 2014 року, сплачений 01.02.2017.
Колегія суддів зазначає, що порядок нарахування пені (Том 1, а.с.138-142) частково суперечить вимогам ч.2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015.
Так, з п.1.2. Договору та актів приймання-передачі газу (Том 1, а.с.17, 23-32) вбачається, що газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням тобто у даному випадку Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" відповідно до припису абз.2 ч.1 статті  22 Закону "Про ОСББ" та своїх статутних видів діяльності (Том 1, а.с.59) споживало природний газ як виробник житлово-комунальної послуги.
З п.12 Договору (Том 1, а.с. 22) вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Слов`янськ Донецької області, яке і на момент укладення Договору, і на дату винесення цього рішення є місцем державної реєстрації відповідача.
Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України суд визнає інформацію про проведення в 2014 році АТО в безпосередній близькості від м.Слов`янськ та на його території загальновідомою.
Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" територія Донецької області віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Колегія суддів вважає помилковими доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з приводу того, що товариство не підпадає під поняття "енергопостачальної компанії" з огляду на таке.
Статтею 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси"  встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
У статті 1 вказаного Закону, визначено, що його метою є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
У пункті 5 Статуту АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044, встановлено, що метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб    споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.
Пунктом 6 Статуту АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу. 
Відповідно до п. 1.5  статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти,  природний газ,  природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18 та у постановах Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №905/2949/17, від 10.05.2018 у справі №905/3272/16, від  30.04.2020 у справі №913/409/19, від 18.03.2020 у справі №913/407/19.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною організацією.
Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судом п. 27 ч.1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", статті 1 Закону України "Про електроенергетику"   суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з преамбулою  Закону України "Про електроенергетику", цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.
У  статті 1 Закону України "Про електроенергетику"  наведено значення термінів та передбачено, що енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Виробництво електричної енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на електричну енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору. Енергогенеруючі компанії - учасники оптового ринку електричної енергії України, які володіють чи користуються генеруючими потужностями, виробляють та продають електричну енергію.
Зазначеною нормою також передбачено, що енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.08.2019 у справі 905/1449/18 зазначив, що віднесення суб`єкта до "енергопостачальної компанії" у розумінні статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" для цілей визначення можливості застосування мораторію обумовлено виключно ознаками, наведеними у цій статті. Такими спеціальними нормативними ознаками "енергопостачальної компанії", визначеними у  ст. 2 Закону, є: здійснення поставок енергоресурсів; споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг; надання виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції. Отже, наведене тлумачення зазначеної норми є таким, що відповідає меті її запровадження.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію та правомірно відмовив у стягненні пені, нарахованої за період 07.02.2015 по 14.07.2015.

З огляду на викладене стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.ст.6, 259, 549, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст.216 218, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України підлягає пеня у розмірі 4146,53 грн, нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ:
- в розмірі 6402,98грн за квітень 2014 року в сумі 741,69 грн за період 15.05.2014 14.11.2014;
- за травень 2014 року в сумі 758,11 грн за період 17.06.2014 -16.12.2014;
- за липень 2014 року в сумі 63,14 грн за період 15.08.2014 -06.02.2015;
- за вересень 2014 року в сумі 416,35 грн за період 15.10.2014 -06.02.2015;
- за жовтень 2014 року в сумі 688,74 грн за період 15.11.2014 -06.02.2015;
- за листопад 2014 року в сумі 998,95 грн за період 16.12.2014 -06.02.2015;
- за грудень 2014 року в сумі 479,55 грн за період 15.01.2015 -06.02.2015.

З урахуванням вимог Закону 1730-VIII стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу України підлягають:
3% річних у загальному розмірі 5297,36 грн, нараховані на заборгованість:
- в розмірі 6402,98 грн за квітень 2014 року у сумі 522,06 грн за період 15.05.2014 31.01.2017;
- за травень 2014 року у сумі 500,65 грн за період 17.06.2014 -31.01.2017;
- за липень 2014 року у сумі 36,51 грн за період 15.08.2014 -31.01.2017;
- за вересень 2014 року у сумі 333,32 грн за період 15.10.2014- 31.01.2017;
- за жовтень 2014 року у сумі 706,52 грн за період 15.11.2014- 31.01.2017;
- за листопад 2014 року у сумі 1557,56 грн за період 16.12.2014 -31.01.2017;
- за грудень 2014 року у сумі 1640,74 грн за період 15.01.2015- 31.01.2017,

а також інфляційні в загальній сумі 52250,92 грн, нараховані на заборгованість:
-в розмірі 6402,98грн за квітень 2014 року у сумі 5380,63 грн за період червень 2014 року січень 2017 року;
-за травень 2014 року у сумі 5058,65 грн за період липень 2014 року січень 2017 року;
-за липень 2014 року у сумі 395,08 грн за період вересень 2014 року січень 2017 року;
-за вересень 2014 року у сумі 3425,54 грн за період листопад 2014 року січень 2017 року;
-за жовтень 2014 року у сумі 7200,58 грн за період грудень 2014 року січень 2017 року;
-за листопад 2014 року у сумі 15316,31 грн за період січень 2015 року січень 2017 року;
-за грудень 2014 року у сумі 15474,13 грн за період лютий 2015 року січень 2017 року.

Ураховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Новий зелений квартал" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4146,53 грн пені, 5297,36 грн  3% річних, 52250,92 грн інфляційних втрат, 1138,00 грн судового збору.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Донецької області від 13 лютого 2020 року у справі №905/196/19 має бути залишене без змін.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року у справі № 905/196/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян