Постанова 
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2038/2010
провадження № 61-20479св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Cімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Львівського апеляційного суду від                              21 жовтня 2019 року у складі судді Копняк С. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди у побаченнях з донькою ОСОБА_4 .
Позовна заява мотивована тим, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає окремо від нього з матір`ю                            ОСОБА_2 . Зазначав, що прагне брати участь у вихованні дитини, проте               ОСОБА_2 перешкоджає йому у цьому; її мати ОСОБА_3 негативно ставиться до нього, переконала доньку не допускати його до дитини. У серпні 2009 року він звертався до суду з аналогічним позовом, який було залишено без розгляду у зв`язку з примиренням сторін. Проте відповідачі продовжують перешкоджати йому у здійсненні прав та обов`язків щодо дитини.  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року позов задоволено; зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у побаченнях з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі в її вихованні.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 не надає                    ОСОБА_1 можливість бачитися з дитиною та приймати участь в її вихованні; позивач звертався до органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, який рекомендував матері не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з малолітньою дитиною. Твердження                     ОСОБА_2 щодо негативного впливу батька на ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд визнав необґрунтованим. 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року відмовлено                  у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення  Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з моменту оголошення судового рішення, ОСОБА_3 належно повідомлялася про розгляд справи, не вказала обставин непереборної сили на підтвердження пропуску строку на апеляційного оскарження; виконавче провадження щодо виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року є закінченим.
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,                          ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 жовтня                  2019 року, направити справу для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу зЗалізничного районного суду м. Львова.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 в установленому                                  ЦПК України порядку не повідомлялася про судове засідання, призначене на                      30 червня 2010 року, не отримувала судової повістки, інших процесуальних документів, зокрема ухвали про залучення як третьої особи органу опіки та піклування, копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року; не була боржником у виконавчому провадженні; рішення суду першої інстанції нею отримано лише у вересні 2019 року. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
У відзиві, поданому у грудні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року - без змін, мотивуючи це тим, що ОСОБА_3 повідомлялася про розгляд справи Залізничним районним судом м. Львова та подала апеляційну скаргу після спливу однорічного строку з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                       № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).
У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. 
При цьому слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина перша статті 44 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. 
Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення  Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції враховуюче наступне. 
ЦПК України у частині першій статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення судом першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. 
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
У частині другій статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. 
Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року). 
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, пп.51 і 52). Суд постановив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення (див. рішення у справі «Пономарьов проти України, заява № 3236/03, п. 41, від 03 квітня 2008 року»). 
Із справи відомо, що ОСОБА_3 у березні 2010 року надавала до суду першої інстанції письмові пояснення щодо обставин справи (а. с. 21).
На момент розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 проживала за однією адресою з донькою ОСОБА_2 , яка є співвідповідачем у справі та яка брала участь у судових засіданнях, повідомляла суд про те, що її матір не може з`явитися у судові засідання у зв`язку з необхідністю догляду за онукою  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 37-38).
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року позов задоволено; зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у побаченнях з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі в її вихованні.
Зазначене рішення виконувалось у примусовому порядку (а. с. 50-54). 
Лише у жовтні 2019 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, тобто більш ніж через дев`ять років після ухвалення судового рішення.
Апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_3 було достовірно відомо про розгляд справи, у апеляційній скарзі нею не зазначено обставин непереборної сили, у зв`язку з чим могла подати апеляційну скаргу протягом розумного строку, проте не скористалася цим правом, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_3 проте, що рішення суду першої інстанції отримано нею лише у вересні 2019 року на увагу не заслуговують, оскільки наведені вище факти не свідчать про те, що їй не було відомо про розгляд справи у розумінні статті 358 ЦПК України. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України 2017 року).
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Львівського апеляційного суду від 21 жовтня                           2019 року - без змін, із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України                      2017 року.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України 2017 року, Верховний Суд                    у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий    	                                       В. М. Сімоненко  	
Судді:	                                       А. А. Калараш	
 	                      С. Ю. Мартєв                         	
 	Є. В. Петров	
 	С. П. Штелик