Ухвала    
 
07 липня 2020 року
м. Київ
справа № 136/46/19
провадження № 61-9678 ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська Світлана Миколаївна, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, про скасування запису про державну реєстрацію та про визнання припиненим договору оренди землі, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом. 
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16 грудня  2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 грудня  2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 05 січня 2005 року № 156, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «КОНЦЕРН «СІМЕКС-АГРО» 27 грудня 2010 року, що зареєстрована 01 грудня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С. М. Визнано припиненим договір оренди землі від 05 січня 2005 року № 156, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «КОНЦЕРН «СІМЕКС-АГРО» з 26 жовтня 2016 року. У задоволенні решти позову відмовлено. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року касаційну скаргу                     ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» на постанову Вінницького апеляційного суду                    від 17 березня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
До Верховного Суду 26 червня 2020 року ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» подало касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Крім того, до касаційної скарги додана заява про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивована тим, що оскаржувану постанову Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року заявником отримано 25 березня 2020 року, однак у зв`язку із поверненням касаційної скарги ухвалою від 21 травня 2020 року, яку отримано 09 червня 2020 року, вона подається повторно після усунення недоліків.
Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України продовжено процесуальні строки, зокрема строки на касаційне оскарження судових рішень на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Оскільки касаційна скарга подається повторно, у зв`язку з тим, що подана 09 квітня 2020 року касаційна скарга була повернута заявнику ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року, а закінчення строку на касаційне оскарження вказаної постанови припадає на період дії вказаного карантину, тому строк на касаційне оскарження судового рішення заявником не пропущено, так як продовжується на строк дії такого карантину.
Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке. 
У порушення вимог пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) і місце проживання чи перебування третьої особи - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської С. М.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено  підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої              статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої               статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постанову Верховного Суду, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), та зазначити всіх сторін, які беруть участь у справі. Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX              (далі - Закон № 540-IX).
Відповідно до положень підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 185, 390, 393 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України та Законом № 540-IX, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 березня                 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь