ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України 

24 червня 2020 року 
м. Харків

справа № 2018/11230/2012
провадження 22ц/818/1162/20 

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого – Котелевець А.В., 
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:
заявник - Акціонерне товариство «Сбербанк»,
заінтересована особа – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
заінтересована особа – ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 – представника Акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року в складі судді Бородіної Н.М., 

у с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі – АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), зміненого на Акціонерне товариство «Сбербанк» (далі – АТ «Сбербанк»), задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 74-В/08/12/ФО/П в розмірі 514 308,02 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_4 – представник АТ «Сбербанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчих документів було пропущено у зв`язку з втратою їх при пересилці разом з постановами про повернення виконавчих листів стягувачеві.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 – представника АТ «Сбербанк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постановою державного виконавця від 17 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості за вказаним рішенням суду першої інстанції та постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року виконавчі документи були повернуті стягувачеві. Стягувач як сторона виконавчого провадження мав безперешкодну можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження і вчинити передбачені законом дії за наслідками закриття виконавчого провадження та повернення виконавчих документів. Однак заявник не проявив себе як сумлінний стягувач і на протязі майже п`яти років (до 2018-2019 років) після пред`явлення виконавчих листів до виконання не цікавився ходом виконавчого провадження та не надав суду доказів втратив оригіналів виконавчих листів.

10 грудня 2019 року ОСОБА_4 – представник АТ «Сбербанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про задоволення заяви. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що на протязі 2015-2017 років заявник звертався до виконавчої служби та просив надати матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, однак у наданні цих матеріалів було відмовлено, оскільки їх не могли знайти в архіві. В автоматизованій системі виконавчих проваджень, яке є у вільному доступі, відсутня інформація щодо виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , що позбавило АТ «Сбербанк» права на альтернативне ознайомлення з інформацією про виконавче провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зверненням заявника в 2018 році та в 2019 році щодо надання інформації про стан виконавчого провадження. 

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», зміненого на АТ «Сбербанк», задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 74-В/08/12/ФО/П в розмірі 514 308,02 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору (а. с. 157-160 т. 1).

На виконання вказаного рішення суду першої інстанції 04 квітня 2013 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи № 2/2018/2979/2012/18, які були пред`явлені до примусового виконання Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (ВП № 37635620 та № 37635478). 

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року виконавчі документи повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а. с. 221-223 т. 1).

В 2018-2019 роках банк звертався до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявами про надання інформації щодо стану виконавчого провадження.

Листом Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області повідомив заявника про те, що у відділі перебували виконавчі провадження № 37635620 та № 37635478 по примусовому виконанню рішення Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» суми заборгованості в розмірі 514 308,02 грн та 1 073,00 грн. Постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року виконавчі документи повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова разом з оригіналами виконавчих документів направлена на адресу стягувача. Інформація щодо втрати виконавчих документів у відділі відсутня (а. с. 227 т. 1).

29 жовтня 2019 року ОСОБА_4 – представник АТ «Сбербанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 

Пунктом 17.4) ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 

Отже, законодавством визначено дві окремі процесуальні дії, такі як отримання дубліката виконавчого документа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поза межами, АТ «Сбербанк» посилалось на те, що виконавчі листи після їх повернення державною виконавчою службою стягувачем не отримано. 

Однак доказів втрати виконавчих листів, поважності причин пропуску річного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України) суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви АТ «Сбербанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник. 

Матеріалами справи не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Згідно з частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 – представника Акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного м. Харкова від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 25 червня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина