ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/450/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Дніпровської митниці Держмитслужби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (головуючий суддя – Златін С.В.)в адміністративній справі

за позовом                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД»

до                                                             Дніпровської митниці Держмитслужби

про                                                             скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД» (далі – Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі – Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби від 11.12.2019 року № UA110160/2019/800306/1.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що Відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом за ціною договору, оскільки надані Позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено (а.с.100-107). 
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що Відповідачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими засобами доказування неправильності заявленої митної вартості товару. Відомості, надані Позивачем стосовно митної вартості товарів, є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що в результаті контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності. У зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості. Відповідач зазначає, що посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості заявленого Позивачем товару діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оспорюване рішення про коригування митної вартості ввезених Позивачем товарів є протиправним, так як воно не містить обґрунтованих сумнівів того, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх (повних) відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Оспорюване рішення, згідно доводів Позивача, не містить причин неможливості визначення заявленої митної вартості за ціною договору.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 21.12.2018 року між Позивачем та компанією CHONQING DILIGENCE GENERAL MACHINERY CO., LTD (Китай) укладено контракт № BSN-1-2019, у відповідності до умов якого CHONQING DILIGENCE GENERAL MACHINERY CO., LTD (Китай) зобов`язався поставити товар, а Позивач зобов`язався його оплатити.
На підставі поставки товару Позивачем подано до митного органу митну декларацію №UA110160/2019/015191 на товар бензинові генератори ТМ «VITALS», загальною кількість 505 шт.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обрано методу його визначення Позивач разом із митною декларацією подав митному органу наступні документи:
- зовнішньоекономічний договір BSN-1-2019 від 21.12.2018 року;
- специфікація № 3 від 18.09.2019 року;
- інвойс № Т319-20190824 від 25.09.2019 року;
- пакувальний лист;
- прайс-лист виробника;
- комерційна пропозиція від виробника;
- технічний опис товару.
- договір на перевезення вантажу від 15.11.2018 року;
- заявка на доставлення вантажу від 19.09.2019 року;
- коносамент від 05.10.2019 року;
- рахунок на оплату морського фрахту одного контейнера від 26.11.2019 року;
- акт виконаних робіт на перевезення вантажу від 26.11.2019 року.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, Відповідачем запропоновано Позивачу надати додаткові документи, а саме:
-          банківські платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
-          транспортні документи, а також документи, які містяться вартість перевезення товарів;
-          прейскуранти виробника товару;
-          страхові документи, документи про вартість страхування;
-          висновки про якісні та кількісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
-          сертифікат про походження товару;
-          митну декларацію країни відправлення.
Вищевказані документи були витребувані від Позивача у зв`язку з тим, що документи надані Позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
-          Позивачем не надано митному органу документального підтвердження того, що його контрагент підприємство з КНР, є виробником товару;
-          у відомостях щодо транспортно-експедиційного обслуговування у заявці від 17.01.2019 року № 4/2 не повністю зазначено найменування та опис товару, який перевозився: немає посилання на коносамент, номери контейнерів, інвойс тощо);
-          з інформації посольства України в КНР щодо вартості контейнерних морських перевезень встановлено, що вартість перевезення 40 футового контейнера з портів КНР до порту «Південний» складає від 2500-3000 доларів США;
-          Позивачем до митного оформлення не надано сертифікат походження на момент митного оформлення та митна декларація країни експорту;
-          комерційна пропозиція від 11.09.2019 року не містить інформації про період її дії;
-          прайс-лист виробника від 05.09.2019 року не містить інформації про те, на який обсяг продукції діє ціна.
Про витребування додаткових документів Відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації Позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Також судом встановлено, що консультації між Позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
За вказаних обставин Позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів.
Позивач листом від 10.12.2019 року № 542 повідомив про неможливість подання інших документів.
Відповідач визначив митну вартість товару на підставі резервного методу, у зв`язку з чим ним прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 11.12.2019 року № UA110160/2019/800306/1.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
У вказаній постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13 Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення Відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки Відповідач виявив розбіжності у поданих Позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані вище, а тому вправі був направити відповідні запити до Позивача.
Щодо доводів Відповідача стосовно того, що Позивачем не надано митному органу документального підтвердження того, що його контрагент підприємство з КНР, є виробником товару, необхідно зазначити наступне.
У зовнішньоекономічному контракті вказано, що CHONQING DILIGENCE GENERAL MACHINERY CO., LTD (Китай) є виробником товару.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що інформація про виробника ввезеного Позивачем товару безпосередньо не стосуються ціни товару, з огляду на що відповідні доводи Відповідача є неспроможними.
Щодо доводів Відповідача про те, що у відомостях щодо транспортно-експедиційного обслуговування у заявці від 19.09.2019 року № 17/1-1 не повністю зазначено найменування та опис товару, який перевозився: немає посилання на коносамент, номери контейнерів, інвойс тощо); з інформації посольства КНР щодо вартості контейнерних морських перевезень встановлено, що вартість перевезення 40 футового контейнера з портів КНР до порту «Південний» складає від 2500-3000 доларів США, необхідно зазначити, що Позивачем до митного органу надано довідку про транспортні витрати, яка є належним доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
У заявці на міжнародне морське перевезення товару від 19.09.2019 року № 17/1-1 міститься інформація про вагу товару та кількість упаковок товар, які повністю кореспондуються із вагою товару, яка вказана у пакувальному листі, та кількість упаковок товару, яка також вказана у пакувальному листі.
Таким чином, інші недоліки у оформленні транспортних документів Позивача безпосередньо ціни товару не стосуються.
Посилання Відповідача на лист посольства України в КНР є безпідставним, оскільки посольство України в КНР не займається морськими перевезеннями вантажів.
Стосовно доводів Відповідача про те, що Позивачем не надав копії митної декларації країни відправлення та сертифікат походження товару, треба зазначити, що ненадання Позивачем митної декларації країни відправлення та сертифікату походження товару не може бути підставою для невизнання заявленої Позивачем митної вартості товару, оскільки не є джерелом інформації про митну вартість товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначених статтю 53 МК України, що підтверджують митну вартість товару.
З огляду на викладене, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції стосовно того, що Відповідачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими засобами доказування неправильності заявленої митної вартості товару. Відомості, надані Позивачем стосовно митної вартості товарів, є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 26 лютого 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року по справі №160/450/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов