ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 372/2197/16-а
адміністративне провадження № К/9901/58518/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Желєзного І.В., Стеценка  С.Г.,  –
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі – Міноборони) на постанову Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року (ухвалену судом у складі судді Кравченка  М.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Федотова І.В., суддів: Літвіної Н.М., Сорочка Є.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міноборони, Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,  –
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Міноборони щодо повернення документів ОСОБА_1 по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;
- зобов`язати Міноборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №  975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності – 16 вересня 2014 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Обухівський районний суд Київської області постановою від 03 жовтня 2016 року   позов задовольнив.
Визнав протиправними дії Міноборони щодо повернення документів ОСОБА_1 по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Зобов`язав Міноборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням інвалідності IIІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності – 16 вересня 2014 року.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 24 липня 2018 року рішення суду першої інстанції змінив, виклавши абзац третій її резолютивної частини у наступній редакції:
«Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.»
В іншій частині постанову Обухівського районного суду Київської області від 03  жовтня 2016 року – залишив без змін.
Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції виходив із того, що Міноборони, як головний розпорядник коштів, приймає відповідне рішення щодо призначення або відмови у призначенні допомоги після надходження до нього з військового комісаріату документів, необхідних для її призначення. При цьому, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги відповідного рішення щодо задоволення вимог позивача про призначення спірної одноразової грошової допомоги чи відмови у її призначенні прийнято не було, натомість Департаментом фінансів Міністерства оборони України листом № 2/5/739 від 30 березня 2016 року Київському обласному військовому комісаріату було повідомлено про необхідність направлення документів позивача до Адміністрації Державної прикордонної служби України. Разом з тим, лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України не можна розцінювати як рішення Міністерства оборони України про результати розгляду звернення позивача. При цьому, відповідним органом Міністерства оборони України не було прийнято відповідного рішення по суті розгляду питання щодо наявності у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги, не досліджувалися з цього приводу і надані позивачем документи.
За таких обставин, враховуючи відсутність рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги про відмову у виплаті такої допомоги позивачу, вимоги даного адміністративного позову про неправомірність таких дій та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги є передчасними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
07 серпня 2018 року Міноборони звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення, постановлені у цій справі, скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У скарзі посилається на те, що судами неправильно встановлено фактичні обставини справи. Зазначає, що позивачу вперше встановлена інвалідність через 30 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №  2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №  2011-ХІІ) у позивача відсутнє.
Виходячи із визначених в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення підстав виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року №  975 (далі – Порядок №  975), а спеціальний Закон №  2011-ХІІ, який має вищу юридичну силу.
Зазначає, що позивачем не надано всі належні документи, які б давали право на отримання такої допомоги.
Посилається також на те, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України, а не з військовослужбовцями Збройних Сил України, як про це зазначив позивач у своєму позові.
У відзиві на касаційну скаргу Адміністрація Державної прикордонної служби України просить залишити її без задоволення.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців  М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 25 жовтня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Міноборони.
У зв`язку з обранням судді Гриців М.І. до Великої Палати Верховного Суду відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18  липня 2019 року на підставі розпорядження в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року №  1009/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Желєзний І.В., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову строкову службу з 22 лютого 1983 року по 23 грудня 1984 року  в Республіці Афганістан та отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квітка та довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області.
Під час проходження військової служби в Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав поранення.
27 травня 2014 року згідно з висновком спеціаліста №  999/Ж встановлено, що виявлені у ОСОБА_1 рубці на голові, грудній клітці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, під час виконання бойових дій в 1984 році, що підтверджується копією висновку.
11 червня 2014 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії відповідача №1562 було встановлено причинний зв`язок поранень ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копією витягу.
17 вересня 2014 року комісією МСЕК з 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 довічно було встановлено третю групу інвалідності з причиною інвалідності – поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копією довідки.
04 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримав посвідчення інваліда війни третьої групи, що підтверджується копією посвідчення.
Реалізуючи своє право інваліда на отримання грошової допомоги ОСОБА_1 16  березня 2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та відповідним пакетом документів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав заяву ОСОБА_1 з пакетом документів, направив до відповідача – Міністерства оборони України з висновком про неможливість виплати йому грошової компенсації, що підтверджується копією листа №2/5/739 від 30 березня 2016 року.
В липні 2016 року  ОСОБА_1   у Обухівському районному військовому комісаріаті була вручена відмова відповідача про неможливість виплати грошової компенсації, так  як він  проходив військову службу в Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, що підтверджується копією витягу.
Позивач не погодився із такими діями відповідача і звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Пунктом 1 частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до частини дев`ятої статті 163 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Колегія суддів звертає увагу, що підстав для повернення на доопрацювання документів поданих для призначені одноразової грошової допомоги позивачу стало те, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.
При цьому, відмова обґрунтована тим, що згідно з пунктом 17 Порядку №  975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється Міноборони.
Колегія суддів вказує на протиправність вказаної відмови, враховуючи наступне.
Законом СРСР від 12 жовтня 1967 року № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяла на момент проходження ОСОБА_1 військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ «Про військові формування» всі військові формування, дислоковані на території республіки, підпорядковано Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних Сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної Ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України від 12 вересня 1991  року № 1543-ХІІ «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерство оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони України в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм, колегія суддів погоджується із висновками суддів попередніх інстанцій, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх численних постановах, зокрема, від 26.09.2018 (справа № 760/9113/17), від 18.02.2020 (справа № 820/3000/18), від 10.06.2020 (справа № 820/1274/17), від 25.06.2020 (№  622/1271/16-а), від 30.07.2020 (справа №  624/84/17).
Проте, колегія суддів зазначає наступне.
Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу, зазначений у пункті 11 Порядку № 975.
Такими документами відповідно до пункту 11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно п. 13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Тобто вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідач, вважаючи себе неуповноваженим органом щодо вирішення питання з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не здійснив перевірку документів, поданих позивачем для отримання одноразової грошової допомоги, на предмет відповідності Порядку № 975.
Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням змін внесених апеляційним судом, дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та ухвалити рішення по суті.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року №  460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341– 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, –
постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018  року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                           І.В. Желєзний
                                                                                                                 С.Г. Стеценко