22-ц/804/2130/20 
                                                                                242/7120/19 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.

   ПОСТАНОВА
                                                            ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

      1 липня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                   Головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів  Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.
                   секретар Сидельнікова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,        
   В С Т А Н О В И В:

            Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову зазначено, що 25.05.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (Генеральна угода), на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5693 грн. 21 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 21.11.2019 року у розмірі 26 849 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5 285 грн. 54 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2 427 грн. 53 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 8 245 грн. 38 коп., а також відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди штраф в розмірі 10 891 грн. 09 коп. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 26849 грн. 54 коп., а також 1 921 грн. 00 коп. судових витрат по оплаті судового збору.    
      Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 квітня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 7713,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 5285,54 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2427,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 551,90 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
            З вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, в якому застосувати строк позовної давності і  відмовити в задоволенні позову. 

          До суду відповідачка не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання належним чином.
          Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав. 
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
      Згідно ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
        Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
        Відповідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
        Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
        В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
         Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
         Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 
         Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
          В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
         Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки.
         Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.
         У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
         Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
          У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
          Як вбачається із частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
           Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

        В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у сумі 5693,21 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
       Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 21.11.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 26 849 грн. 54 коп., з яких: 5285 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 2427 грн. 53 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8245 грн. 38 коп. - заборгованість за пенею; 10 891 грн. 09 коп.- штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. 

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що  вони є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
  Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

        Судом правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови договору від 25.05.2016 року в частині своєчасної сплати кредитних коштів, тому суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 285 грн. 54 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
        Також з матеріалів справи вбачається, що 25.05.2016 року між ПАО КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
        Відповідно до пункту 2.1 вказаної Угоди, Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 5693 грн. 21 коп. на строк 12 місяців з 25.05.2016 року по 31.05.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 508 грн. 05 коп.
        Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.
          Суд правильно встановив, що позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором, в цьому випадку не може бути застосована тому, що ОСОБА_1 була повідомлена про розмір процентної ставки за умовами кредитування, а саме 25.05.2016 року нею підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з якої вбачається, що базова процентна ставка становила 1,083 % на місяць.
            Суд дійшов правильного висновку, що з відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору необхідно стягнути проценти за період з 25.05.2016 року по 21.11.2019 року у розмірі 2427 грн. 53 коп. 

             З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідачки, а рішення суду залишити без змін.  

                 Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                              ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
        Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

          Судді