Дата документу  Справа № 334/2484/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №334/2484/20                                         Головуючий в 1 інст. Баруліна Т.Є.
Провадження №33/807/645/20                                                 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року                                                 місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника – адвоката Івашкова С.О., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника – адвоката Івашкова С.О. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 серпня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, 19 травня 2020 року об 00 год. 50 хв. в м.Запоріжжі, Дніпровський р-н, вул. Ладозька біля буд.14 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці очей, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в медичному закладі КУ ЗОКНД ЗОР у лікаря нарколога у присутності двох свідків. Від керування транспортного засобу відсторонений, про повторність попереджений.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, представник – адвокат Івашков С.О. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що з постановою судді не згоден, вважає її незаконною та такою, що винесена судом передчасно, без дослідження доказів, наявних в матеріалах справи. Так, судом зазначено, що ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, проте останній був в судових засіданнях 04.06.2020 р. та 15.06.2020 р. і заперечував факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_1 погодився пройти медичний огляд і його було доставлено в медичний заклад, однак останньому не пропонувалося здати будь-які інші біологічні зразки для проведення аналізу окрім сечі, а свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не були присутні під час нібито відмови від огляду та підписали вже заготовлені пояснення на вулиці, і самі поліцейські розповідали їм що відбулося показуючи спірний висновок. Звертає увагу, що висновок щодо результатів медичного огляду складений із порушенням вимог Інструкції, яка не наділяє лікарів повноваженнями фіксувати відмову особи від огляду, а навпаки передбачає складання такого висновку лише за результатами проведеного огляду особи на стан сп`яніння. Зазначає, що ОСОБА_1 перебуваючи у закладі охорони здоров`я не висловлював заперечень щодо огляду на стан наркотичного сп`яніння, не вчиняв жодних дій чи бездіяльності, які могли би були розцінені як відмова від проведення огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 намагався здати сечу для проведення відповідного дослідження, що йому не вдалося внаслідок фізіологічних причин. Отже, неможливість здати сечу не може бути розцінена як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 його представника адвоката Івашкова С.О. на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Зі змісту статті 251 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається із постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп, зокрема, за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Однак, з таким висновком суду апеляційна інстанція не може погодитися у зв`язку з наступним.
Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У ч. 4 розділу І вказаної Інструкції зазначено, що ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, за змістом вищезазначеного, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована у присутності двох свідків. Наявність свідків при проведенні указаних процесуальних дій повинна слугувати запорукою дотримання вимог закону та інших нормативних документів у ході їх проведення, уникнення конфліктних ситуації, можливих у ході вчинення цих дій та встановлення істини у випадку спорів, у тому числі і судових. Для цього свідкам надано право давати пояснення по факту зафіксованого ними правопорушення, підтвердження правильності викладення встановлених обставин у протоколі про адміністративне правопорушення шляхом засвідчення їх своїми підписами. 
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 зазначив, що поліцейські його зупинили коли він був біля будинку по місцю проживання, за їх дозволом він проїхав деякий шлях задля зупинення транспортного засобу. Працівники поліції висунули йому підозру щодо перебування у стані наркотичного сп`яніння, після чого вони поїхали до медичного закладу, де він не зміг здати сечу. Огляд лікарем був візуальний, кров у нього не відбирали, вказуючи про відсутність таких тестів. Свідки на місце огляду запрошені не були. Крім того, сечу не міг здати можливо із-за присутності поліцейського протилежної статі, яка завжди була поряд. 
З оглянутого відеозапису вбачається, що працівник поліції самостійно розповідає свідкам про обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його відмову від проходження огляду у медичному закладі. 
Наведена відеофіксація наочно демонструє відсутність безпосереднього сприйняття свідками певних обставин, їх обізнаність щодо обставин зупинки та відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння лише зі слів працівника патрульної поліції.
Отже, зміст цього спілкування засвідчує відсутність свідків при заявленому поліцейськими факті відмови ОСОБА_1 пройти відповідний огляд у медичному закладі, що суперечить вимогам п. 8 Порядку № 1103. 
До письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційний суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються відеозаписом події.
Крім того, із відеозапису вбачається адекватна поведінка ОСОБА_1 , який вказує, що не має змоги сходити до туалету, просить провести тест з дослідження крові.
Заслуговують на увагу і доводи апеляції, що висновок щодо результатів медичного огляду від 19.05.2020 р за № 2585 складений із порушенням вимог Інструкції.
Так, відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
Інструкцією передбачено порядок оформлення результатів огляду особи для встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння.
Зокрема, п. 15 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння), видається на підставі акта медичного огляду (п. 16 Розділу ІІІ Інструкції). Відповідно до п. 17 Розділу ІІІ Інструкції, зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Пунктом 19 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Проте, висновок щодо результатів медичного огляду від 19.05.2020 р за № 2585 не містить відомостей про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, в ньому лише зазначено обстежувану особу - ОСОБА_1 та «відмова від повного медичного обстеження», що не передбачено Інструкцією.
Отже, наявний в матеріалах справи висновок від 19.05.2020 р за № 2585, на який суд першої інстанції посилається як на доказ винуватості ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду не є належним доказом на підтвердження факту відмови проходження від огляду, оскільки відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, положень Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735 відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована в присутності двох свідків.
       За вимогами ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння проведений із порушенням чинного порядку визнається недійсним.
З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 266 КупАП апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання встановленого факту відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння недійсним.
Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останнього.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Івашкова С.О. задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Постановити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник