КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 367/4982/16-ц                          Головуючий у 1-й інстанції суддя: Карабаз Н.Ф.
 
07 липня 2020 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 122 729 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. та понесені ним судові витрати.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.02.2020 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 122 729,00 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 477,29 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», яка повинна здійснювати відшкодування шкоди. Зауважу, що не отримував від позивача жодних претензій.
Зазначає, що відсутні дані, які саме пошкодження отримав автомобіль «Honda Civic». Вказує на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7635/2020	
ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подав.
У судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.
Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходи в з того, що власнику транспортного засобу марки «HONDA «CIVIC», реєстраційний номер   НОМЕР_1 завдано матеріального збитку, враховуючи вартість матеріального збитку згідно калькуляції.
Внаслідок пошкодження транспортного засобу, позивач зазнав страждань та стресу, втратив можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом, тому підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно вироку Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2015 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.
Відповідно до даного вироку встановлено, що «30.03.2014, близько 02.00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно-справним автомобілем «КІА «СЕRАТО», реєстраційний номер       НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель, в напрямку м. Києва, по вул. Шевченка, у м. Бучі Київської області, де на перехресті вул. Шевченка та вул. Яснополянської, порушуючи вимоги: 
п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими;
п. 1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.п. а) п. 2.9 ПДР України, згідно з яким водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п. 12.3 ПДР України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 12.2 ПДР України, згідно з яким у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; 
п. 13.1 ПДР України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної швидкості та дистанції, як наслідок, передньою частиною керованого нею автомобіля допустила зіткнення з автомобілем «SKODA «FABIA ACTIVE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який стояв на 27км+500м автодороги «Київ-Ковель», на смузі руху в напрямку м. Києва, а також з автомобілем «HONDA «CIVIC», реєстраційний номер   НОМЕР_1 , який стояв, за автомобілем «SKODA «FABIA ACTIVE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на смузі руху в напрямку м. Києва. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SKODA «FABIA ACTIVE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з ушкодженнями печінки і зв`язки яєчника, підкапсулярного розриву селезінки (і послідуючим її видаленням), внутрішньочеревної кровотечі і заочеревної гематоми, ушкодження з`єднань кісток тазу та переломів лонної і сідничної кісток зліва, вивиху правої стегнової кістки в кульшовому суглобі, які згідно з висновком експерта від 16.07.2014 № 131, у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя на час їх заподіяння».
Оскільки в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу «SKODA «FABIA ACTIVE», реєстраційний номер НОМЕР_3 отримала тяжкі тілесні пошкодження відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110040000530 від 30.03.2014 за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Пошкоджений транспортний засіб  ОСОБА_3 «HONDA «CIVIC» було визнано речовим доказом та заборонено його відчуження, ремонт чи будь яка зміна пошкодженого стану. 
Вироком Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/94/15-к від 03.06.2016 який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.08.2015  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.
Власнику транспортного засобу марки «HONDA «CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 завдано матеріального збитку.
Відповідно до калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин, складеного ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» орієнтовна вартість ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин складає 122 729,55 грн.
Позивач зазначив, що діями відповідача йому було завдано матеріальної шкоди.
Також було завдано ще й значних немайнових, моральних страждань. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна, а саме: потрапивши у ДТП переніс значний стрес від самої події, крім того додатково його шок був викликаний тим, що він довгий час відмовляючи собі в значній кількості необхідних речей та послуг економив кошти для придбання даного автомобіля і витратив на його придбання дуже великі для нього грошові кошти розраховуючи на те, що він йому на тривалий термін полегшить життя у плані пересування та буде необхідною допомогою для праці.
Саме через незаконні дії відповідача він повинен страждати. 
Значні хвилювання викликані і тим, що через небажання відповідача відшкодовувати завдані збитки він змушений ремонтувати автомобіль за свої кошти, яких не має. 
А використовувати автомобіль з тими пошкодженнями, які були спричиненні, є неможливим. Крім того, з моменту ДТП 30.03.2014 і до закінчення судового провадження по кримінальній справі 11.08.2015 (майже 1,5 року) він жодним чином не міг вчиняти жодних дій щодо свого автомобіля так як він був визнаний речовим доказом по справі. 
І у зв`язку з економічними змінами за цей час вартість не відремонтованого автомобіля зменшилася на 70 відсотків, в той час як вартість самого ремонту значно підвищилась. 
Душевних страждань завдає той факт, що в результаті ДТП був розбитий автомобіль в ідеальному стані, який служив йому надійною опорою для здійснення трудової діяльності. 
Дбайливо використовуючи свій автомобіль, щиро сподівався на тривалий безремонтний термін його експлуатації, але незаконні дії відповідача не тільки зруйнували усі його плини і сподівання, а й викликали масу негативних емоцій, згубно впливаючи на його загальне самопочуття і здоров`я в цілому. 
Зазначає, що через пережиті негативні емоції став дратівливий, відчуває постійну схвильованість через що значно погіршилися стосунки із знайомими та друзями. 
Внаслідок того, що довірив керування власним справним автомобілем своєму товаришу, який керував автомобілем у момент зіткнення, і повернув йому його пошкодженим, його стосунки з ним прийшли до розладу. 
Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого почав нервово та роздратовано відноситися до оточуючого світу, навіть до членів своєї родини. 
Також порушився встановлений спосіб життя через те, що не маючи транспортного засобу витрачає значно більше часу для пересування користуючись громадським транспортом, а також витрачає значно більше коштів користуючись при необхідності послугами « ТАХІ » в зв`язку з чим не може як раніше повноцінно планувати свій день в зв`язку з чим його прибутки значно зменшилися. Вважає, що через завдання відповідачем шкоди його майну, він незаконно був позбавлений свого звичайного способу життя. Позбавлення його транспорту та намагання відновити свої права відволікає й досі від нормального життєвого ритму, що завдає йому великі моральні страждання. На цьому ґрунті виникають розлади з близькими, знайомими та родичами. 
Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
У відповідності до ч. 1, 2ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 даного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого особа, що завдала шкоду застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, потерпіла особа має право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Встановлено, що  ОСОБА_3 - власнику транспортного засобу марки «HONDA «CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 завдано матеріального збитку.
Відповідно до калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин, складеного ПАТ «Дніпро Мотор Інвест» орієнтовна вартість ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин складає 122 729,55 грн.
Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначила, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», яка повинна позивачу здійснити відшкодування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, ні при розгляді справи в суді першої, ні апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів (полісу, ліміту відповідальності), що цивільно-правова відповідальність транспортного засоюу відповідача була застрахована в ТзДВ «СК «Альфа-Гарант».
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник зазначив про неможливість подання відповідних документів та просив розглядати справу за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідальність у таких випадках має нести винна в завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи людина, яка керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2 (винної особи) на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 122 729,00 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності здійснення розрахунку завданої матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та відповідачем не надано на спростування доказів наявності іншої суми заборгованості.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення у стягненні моральної шкоди, враховуючи наступне.
Згідно з вимогамист. 23 ЦК України потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Враховуючи, що був пошкоджений автомобіль позивача, останній зазнав душевних страждань, він змушений був ремонтувати автомобіль за свої кошти, а використовувати автомобіль з тими пошкодженнями, які були спричиненні, є неможливим.
Майже майже 1,5 року позивач жодним чином не міг вчиняти жодних дій щодо свого автомобіля так як він був визнаний речовим доказом по справі. 
У зв`язку з економічними змінами за цей час вартість самого ремонту значно підвищилась. Значно погіршилися стосунки із знайомими та друзями. 
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. правильними.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Отже, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення розгляду справи.
Колегія суддів ухвалила почати слухати справу без позивача та остаточно вирішити це питання після надання пояснень представником відповідача. Після того як в судовому засіданні  представник відповідача повідомив про відсутність страхового полісу відповідача колегія суддів  вирішила відхилити вказане клопотання та розглянути справу за відсутності позивача.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 09.07.2020.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  Н.В. Поліщук