ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12729/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/495/20 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б., 
з участю секретаря - Кантицька О.І. 
та учасників справи: представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» Гуцалюка А.Р.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12729/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Інвестохілс Веста», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 07 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ: 
       У липні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - банк, ПАТ «Банк Форум») звернулось в суд із позовом про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року в розмірі 21 557,52 долари США, 8924,45 грн. пені, 5000 грн. штрафу. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 17.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року відповідно до якого банк надав боржнику кредит у розмірі 45000 доларів США для придбання садового будинку, а останній зобов`язувався належним чином виконувати умови кредитного договору, в тому числі повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі.
       В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 17 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №129/26/03 згідно з п. 1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 3.1 зазначеного договору поруки передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 
       У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість. 01 квітня 2015 року ПАТ «Банк Форум» на адресу позичальника та поручителя було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, котра їм вручена, однак дана вимога залишилась без виконання.
       Станом на 12 травня 2015 року за ОСОБА_1 обліковується наступна заборгованість: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 19552,26 доларів США, що еквівалентно 402 578,35 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 1715,77 доларів США, що еквівалентно 35327,47 грн., поточна сума заборгованості на нарахованими процентами 289,49 долари США, що еквівалентно 5960,56 грн., сума пені в розмірі 433,44 долари США, що еквівалентно 8924,45 грн., штраф у розмірі 5000 грн. згідно із пунктом 3.3.7 укладеного кредитного договору, загальний розмір заборгованості у гривнях складає 457 790,84 грн., яку позивач просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку.
       У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що згідно із п.1.1 укладеного між нею та банком договору поруки №129/26/03 від 17.06.2008 року, вона, як поручитель поручилась перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений строком погашення кредиту, яким є 15 червня 2033 року. За таких обставин, позивач вважає, що у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 , про виконання порушеного зобов`язання боржника ОСОБА_1 , щодо повернення кредиту, починаючи з листопада 2014 року протягом наступних шести місяців, а банк звернувся із позовом лише 18 травня 2015 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином, враховуючи наведене, просить визнати припиненим договір поруки №129/26/03 від 17 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Банк Форум».
       У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом обману. ОСОБА_1 просить визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг ПАТ «Банк Форум», визнати недійним з моменту укладення, а саме з 17.06.2008 року кредитний договір №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 , а також додатковий договір №1 до кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року з моменту його укладення, тобто з 19.04.2010 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до висновку експерта у вказаній справі, експертом не встановлено наявності додатків до кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року, в тому числі додаткового договору №1 від 17.06.2017 року, які б містили графік платежів по кредиту щодо обсягів погашення заборгованості кредиту та відсотків за користування кредитом, а також інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом, в порушення імперативних норм пункту 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБ України №168 від 10.05.2007 року, а також дані щодо сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) яка передбачена пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, умовами спірного кредитного договору не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом), тому оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення спірного кредитного договору виконано з недотриманням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, ПАТ «Банк Форум» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував. 
       Із аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року, вбачається, що в його змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме відповідач при укладенні спірного кредитного договору з позичальником не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБ України №168 від 10.05.2007 року. Банк не зазначив належно й вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимог п.3.4 зазначених Правил, не визначав належно реальну проценту ставку в порушення вимог п.3.3 вказаних Правил. Не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді згідно вимог п.3.3 Правил, шляхом підсумування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку та і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. В порушення вимоги п.3.8 правил, Банк не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків. Всупереч вимог п.3.4 Правил не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку в зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. В порушення вимог п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив строк дії кредитного договору. Всупереч вимог п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не визначив порядок припинення дії кредитного договору. В порушення вимог п.6 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту, не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі), як того вимагають норми ч.2 ст.345 ГК України та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В порушення вимог ст..61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у спірному договорі відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення. Банк не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст.3 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Оскільки, зазначені обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, позивач ОСОБА_1 , вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Таким чином, виходячи з положень ст..ст.203, 215, 230, 548 ЦК України, в момент підписання спірного кредитного договору між сторонами, ОСОБА_1 , був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Висновок судово-економічної експертизи у даній справі підтверджує, що під час укладення кредитного договору, банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості. Позивач вважає, що спірний кредитний договір укладений під впливом обману зі сторони банку, що у відповідності до правила ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», розцінюється як елемент нечесної підприємницької практики, використання якої заборонено Законом. Отже, укладений за таких умов спірний правочин позивач вважає недійсним в силу вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». 
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2019 року, на підставі ст.55 ЦПК України, до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Веста» у якості правонаступника публічного акціонерного товариства «Банк Форум».
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2020 року, судом на підставі ст.55 ЦПК України, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Веста» у даній цивільній справі.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» заборгованість за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року у розмірі 21 557 (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) доларів США 52 центи, що еквівалентно по курсу НБ України 535 682 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн.. 81 коп., з яких: 19 552 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят два) долари США 26 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 485 854 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн.. 10 коп. основна заборгованість; 289 (двісті вісімдесят дев`ять) доларів США 29 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 7 193 (сім тисяч сто дев`яносто три) грн.54 коп. заборгованість за поточними відсотками; 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) доларів США 77 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 42 635 (сорок дві тисячі шістсот тридцять п`ять) грн. 17 коп. заборгованість за простроченими відсотками. 
       У решті позовних вимог відмовилено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у користь держави 6 657 (шість тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн.. 99 коп., тобто 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн.. 99 коп., з кожного, пропорційно до задоволених позовних вимог.
       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Інвестохілс Веста», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак В.В., подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити, визнати припиненим Договір поруки №129/26/03, який укладений 17.06.2008р. між нею та ТФ АКБ "Форум" (ПАТ "Банк Форум") - правонаступником якого є ТзОВ «Інвестохіллс Веста». У задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за недоведеністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд належно не з`ясував всі фактичні обставини справи, не прийняв до уваги, що висновком експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р. встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. складає 15,16%, а поручитель при укладенні договору поруки погодилася на сплату 13% річних.
Тобто, наявною є збільшення відповідальності поручителя за договором поруки на що поручитель при укладенні договору поруки не погодилася, що призводить до припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Аналогічна позиція сформована Верховним Судом України у Постанові №6-70цс14 від 19 вересня 2015 року.
Із апеляційною скаргою на рішення суду звернувся також ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак В.В., який, посилаючись на порушення вимог процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, який укладено між ним та ТФ АКБ "Форум" (ПАТ "Банк Форум") - правонаступником якого є ТзОВ «Інвестохіллс Веста».
В обґрунтування апеляційної скарги посилається, що суд з порушенням вимог процесуального права не прийняв до уваги висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р., яким установлено, що реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. складає 15,16%, однак, у самому договорі зазначена як 13%. Зміст кредитного договору містить істотні суперечності, банк приховав від позичальника та поручителя повну та об"єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки - яка є істотною умовою за кредитним договором, чим ввів їх в оману. 
Окрім того, банк порушив вимоги ч.1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки не зазначив необхідної інформації про умови кредитування, свідомо приховав від споживача фактичні умови кредитного договору під час його укладення, які істотно порушують баланс договірних прав та обов"язків на користь банку. За відсутності спеціальної юридичної освіти позичальник не міг усвідомити та припустити, що в майбутньому при поверненні та нарахуванні відсотків може бути обман зі сторони банку. Сфальшувавши реальні умови повернення кредитних коштів - відсотків за користування кредитом, банк порушив ч.1 ст.203 ЦК України.
На апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від представника ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" - Остапченко О.В. було подано відзив.
ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" посилається на те, що подані апеляційні скарги не грунтуються на нормах Закону та просить суд апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.01.2020р. у цивільній справі №607/12729/15-ц - без змін.
У зв`язку із порушенням боржником ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, банк використав право достроково стягнути заборгованість із позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши їм 01 квітня 2015 року відповідні вимоги, а тому звернувшись до суду 27 липня 2015 року, банк не пропустив строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України. Також відсутні підстави вважати припиненим договір поруки згідно із ч.3 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, однак у даній справі боржником залишається ОСОБА_1 
ОСОБА_1 , як позичальник за спірним кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, фактично отримав грошові кошти у розмірі та на умовах передбачених ним, приступив до їх виконання та на протязі тривалого часу виконував взяті на себе зобов`язання. Спірну кредитну угоду №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року було підписано ОСОБА_1 та уповноваженим представником ПАТ "Банк Форум, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ПАТ "Банк Форум" надав ОСОБА_1 , інформацію, яка передувала укладенню кредитного договору, у тому числіщодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та у графіку погашення кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування, який є невід`ємною частиною зазначеного правочину.
ОСОБА_1 , не доведено, що у ПАТ "Банк Форум" при укладенні спірного правочину був наявний умисел щодо обману позичальника чи поручителя. Крім цього, укладаючи спірний правочин ОСОБА_1 , був обізнаний з усіма його умовами, після укладення кредитного договору від 17 червня 2008 року та в подальшому додаткової угоди до нього 19.04.2010 року, тривалий час здійснював їх виконання.
Під час розгляду справи в апеляційному суді у судовому засіданні 05 червня 2020 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Сагайдак В.В. під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами підтримав апеляційні скарги в їх межах, посилаючись на доводи, викладені в апеляційних скаргах як ОСОБА_1 так ОСОБА_2 .
У судовому засіданні 05 червня 2020 року апеляційним судом була оголошена перерва на виконання п.2 ч.5 ст. 12 ЦПК України з метою сприяння врегулювання спору шляхом досягнення угоди між сторонами, про що учасники справи не заперечили. Разом із тим, учасникам справи було запропоновано на розгляд питання дати та часу продовження апеляційного розгляду справи, яку всі учасники, у тому числі й адвокат Сагайдак В.В., погодили та обумовили як 10 липня 2020 року об 11 год., про що дали розписку.
Однак, 09 липня 2020 року о 12 год 59 хв від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Сагайдака В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеної на 11 год 10 липня 2020 року, з підстав, що він 10.07.2020 року із 9,30 год буде зайнятий в Луцькому міськрайонному суді Волинської області у цивільній справі №161/2013/17, а відтак просить дану справу відкласти та повідомити про час та місце судового засідання. До заяви додає повістку про виклик до Луцького міськрайонного суду Волинської області із офіційного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області з якої не вбачається, що адвокат Сагайдак В.В. є учасником вказаної справи. Будь-яких документів на підтвердження повноважень участі у цивільній справі №161/2013/17 адвокат не представив.
За таких обставин, коли судом із представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокатом Сагайдаком В.В. було заздалегідь та завчасно погоджено дату та час продовження судового засідання у даній справі після оголошеної перерви, його неявка у судове засідання 10.07.2020 року, з урахуванням відсутності підтвердження повноважень участі у цивільній справі №161/2013/17, визнається апеляційним судом неявкою без поважних причин та відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не вбачає перешкод щодо продовження розгляду справи.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» вважає апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надуманими та безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, а рішення суду - законним і обґрунтованим і таким, що не підлягає до скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах.
       Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (cкорочено - Закон №540-ІХ), яким розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено п.3, строки апеляційного розгляду справи, передбачені ст.371 ЦПК України, продовжені на строк дії карантину, а тому підстави вирішувати питання в порядку ч.2 ст.371 ЦПК України щодо продовження строку розгляду апеляційної скарги у даній справі відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до задоволення не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 17 червня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум» (надалі Банк) та ОСОБА_1 , (надалі Позичальник) укладено кредитний договір №174/08/26Nv відповідно до п.1.1 якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 45 000 доларів США на придбання садового будинку загальною площею 155,4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк по 15 червня 2033 року пунктом 1.3 зазначеного правочину передбачено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 13 процентів річних.
       Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір іпотеки садового будинку загальною площею 155,4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , , загальною заставною вартістю 324 000 гривень та договір поруки, що укладається між ОСОБА_2 , та Тернопільською філією АКБ «Форум».
       Пунктом 2.3 зазначеного правочину передбачено, що Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з липня 2009 року в сумі не менше 157 доларів США, на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ТФ АКБ «Форум».
       У пункті 2.5 укладеного договору сторони передбачили, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником згідно з п.2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п.2.7 цього договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення Банком стягнення на заставлене майно та майно, яке передане в іпотеку. Пунктом 2.6 зазначеного правочину передбачено, що сплата процентів Позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів, і рік, рівний 360 днів. Пунктом 2.8 зазначеного договору передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов`язань Позичальника по цьому кредитному договору у повному обсязі, вимоги Банку погашаються у наступній черговості: в першу чергу сплачуються прострочені проценти по комісії, в другу - прострочена заборгованість за кредитом, в третю - строкові проценти та комісії, в четверту - строкова заборгованість за кредитом, в п`яту - можливі неустойка, штраф та пеня, потім - інші вимоги Банку.
       Відповідно до пункту 3.2.2 зазначеного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором, а також у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов`язань. У пункті 3.3.2 зазначеного правочину передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з п.2.3 цього Договору. Не пізніше визначеного п.1.2 цього Договору строку повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. 
       Згідно із пунктом 4.1 зазначеного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється із суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільніє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Пунктом 4.4 зазначеного правочину встановлено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань передбачених п.3.3 (крім п.3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000 гривень.
       У пункті 7.2 спірного договору сторони передбачили, що сторони у ньому фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що не суперечать умовам цього договору. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Пунктом 7.7 зазначеного договору передбачено, що умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. 
       19 квітня 2010 року між ПАТ «Банк форум» та ОСОБА_1 , укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, відповідно до п.1 якого, пункти 1.1, 1.3, 2.3, 2.7 укладеного кредитного договору викладено у новій редакції, зокрема в частині відкриття позичальнику рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , та рахунку для погашення кредиту та процентів НОМЕР_3. 
       Крім цього, 17 червня 2008 року між ОСОБА_2 (Поручитель) та АКБ «Форум» (Кредитор) укладено договір поруки за №129/26/03 відповідно до п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 (Боржником) зобов`язань за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, який було укладено між кредитором та боржником у повному обсязі, за умовами якого боржник зобов`язаний повернути кредиторові кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 15 червня 2033 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 13 процентів річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.
       У пункті 2.1, 2.2, 2.3 зазначеного договору поруки сторони передбачили, що поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по прострочені позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном. Кредитор зобов`язується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобов`язань. У пунктах 3.1, 3.2 вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору та цьому договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі невиконання поручителем своїх зобов`язань за цим договором, останній сплачує кредитору пеню за кожний день прострочення виконання зобов`язань, яка обчислюється в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який проводиться стягнення від суми невиконаного зобов`язання.         Пунктом 4.1 передбачено умови припинення поруки, зокрема, порука припиняється: з припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя; і інших випадках передбачених чинним законодавством України.
       Крім цього, між АКБ «Форум» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , (Іпотекодавець) 17 червня 2008 року укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу іпотечний договір, відповідно до п.1.1, 1.2, якого ним забезпечено виконання Іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного ним з Іпотекодержателем кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Предметом іпотеки виступає нерухоме майно: садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 17 червня 2008 року за реєстровим номером 779. 
       Як вбачається із заяви на видачу готівки №5447 від 17 червня 2008 року, ОСОБА_1 , на виконання умов кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, отримав 45 000 доларів США, що еквівалентно 218 443,50 грн., що підтверджено його підписом у ній. Крім цього, зазначена операція про перерахування вказаних коштів підтверджена меморіальним ордером №5427 від 17 червня 2008 року, відповідно до якого зазначена сума коштів була перерахована банком на поточний рахунок ОСОБА_1 , який було відкрито останньому згідно укладеного спірного кредитного договору.
       Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , здійснював виконання умов кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року та додаткової угоди до нього від 19.04.2010 року неналежним чином, унаслідок чого у останнього утворилась заборгованість. 
       01 квітня 2015 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком було надіслано вимогу про дострокове виконання зобов`язань за №4855/12 та №4857/12, яку було отримано останніми 10.04.2015 року, що підтверджується даними зазначеними у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, та не заперечується останніми, відповідно до яких банк вимагав протягом семи робочих днів сплатити заборгованість за кредитним договором, а саме: повернути основну суму кредиту в розмірі 19552 долари США 26 центів, сплати заборгованість за простроченими процентами, що станом на 19.03.2015 року становить 1299 доларів США 19 центів, сплатити заборгованість за строковими процентами, що станом на 19.03.2015 року становить 324 долари США, 79 центів, сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів, що станом на 19.03.2015 року становить 264 долари США 16 центів. Крім цього, банком зазначено, що у разі непогашення зазначеної суми заборгованості, у строк зазначений у цій вимозі, банк змушений буде звернутись до суду.
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30 березня 2017 року №2178, в межах наявних матеріалів, за результатами дослідження погашення заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в тому числі додаткового договору №1 від 19.04.2010 року) позичальником ОСОБА_1 , було сплачено станом на 11.05.2015 року кошти в загальній сумі 52 522,96 доларів США: за основною заборгованістю по кредиту - 25447,74 долари США; за нарахованими відсотками по кредиту - 27075,22 долари США. Також, згідно наданих квитанцій за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року сума сплати пені складає 52,59 грн. Під час дослідження, в межах наявних матеріалів встановлено, що сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 , перед ПАТ «Банк форум» за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року ( в тому числі додатковим договором №1 від 19.04.2010 року), станом на 11.05.2015 року підтверджується документами бухгалтерського обліку в частині 21 557,52 долари США, з яких: - за основною заборгованістю по кредиту - 19552,26 долари США; за поточними відсотками - 289,49 доларів США; за простроченими відсотками 1715,77 долари США. У зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення відсотків, а також документи, що підтверджують нарахування штрафу, розмір заборгованості по пені та штрафу станом на 11.05.2015 року документально не підтверджено. Під час дослідження в межах наявних матеріалів, встановлено, що сума заборгованості позивальника ОСОБА_1 , перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. додатковим договором №1 від 19.04.2010 року) станом на 11.05.2015 року підтверджується документами бухгалтерського обліку в частині 21557,52 долари США: - за основною заборгованістю по кредиту - 19552,26 долари США; за поточними відсотками - 289,49 доларів США; за простроченими відсотками 1715,77 долари США. У зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення відсотків, а також документи, що підтверджують нарахування штрафу, розмір заборгованості по пені та штрафу станом на 11.05.2015 року документально не підтверджено. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року станом на 12.05.2015 року містить неузгодженості та в повній мірі не відображає розрахункових даних щодо нарахування та обліку заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. додатковим договором №1 від 19.04.2010 року), а саме: - згідно розрахунку заборгованості станом на 12.05.2015 року відображено погашення основної суми кредиту, починаючи з липня 2008 року до квітня 2032 року в сумі 157 доларів США, останній платіж з кінцевою датою погашення 15.06.2033 року в сумі 98 доларів США, що не узгоджується з п.2.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року в якому вказано погашення, починаючи з липня 2009 року (2.3 Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно починаючи з липня 2009 року в сумі не менше 157 доларів США 00 центів на відкритий йому позичковий рахунок НОМЕР_1 ; - під час дослідження встановлено арифметичну неузгодженість розмірів останніх платежів умовам п.2.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року; - визначені в матеріалах справи квитанції на погашення пені в загальній сумі 52,59 грн. (26.10.2010 року - в сумі 41 грн., 22.12.2011 року - сумі 11,59 грн.) не відображено в розрахунках банку станом на 12.05.2015 року. Під час дослідження матеріалів справи не встановлене документальне підтвердження щодо обліку заборгованості по пені та штрафу за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року станом на 12.05.2015 року, а саме: - відсутні виписки щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків; - в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують нарахування штрафу за «порушення умов договору п.3.3.7, грн.» по кредитному договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, в тому числі відсутні документальні підтвердження порушення позичальником умов п.3.3.7 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року(«3.3.7 Протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях») В результаті експертизи встановлено, що для нарахування процентів у «Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року» станом на 12.05.2015 року використовувалась ставка 13,00 річних. За результатами дослідження наявних документів, встановлено, що позичальник вплачував кредит за період з 17.06.2008 року по 11.05.2015 року по процентній ставці, визначеній умовами кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (у тому числі додаткового договору №1 від 19.04.2010 року), що становила 13,00 відсотків річних. 
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 01.10.2018 року №308/10/2018, за результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в тому числі з урахуванням п.2.3 договору), встановлено: - реальна процентна ставка на момент укладення договору № № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. За даними п.1.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,00 відсотків річних. В межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року не визначені, що не узгоджується з п.3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупні вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. За результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. з урахуванням п.2.3 договору) встановлено: - реальна процента ставка на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом (за даними п.1.3 договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,00 відсотків); абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. В межах наявних матеріалів сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту у грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту) за договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року не визначені, що не узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Крім того, умови договору кредиту не містять детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на момент укладення договору, що не узгоджується з пунктом 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». За результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. з урахуванням п.2.3 договору) встановлено: - сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна процента ставка) на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків; сукупна вартість кредиту в грошовому виразі (реальна процентна ставка), на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. 
       Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 610 ЦК України визначено, що невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов`язання.
       Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
       Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки, що регламентовано ст.554 ЦК України.
       Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
       Відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимогу до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. 
       Згідно із ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
       Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). 
       Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.
       В силу вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
       Відповідно до ч. 1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
       Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.
       Згідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Частиною 1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
       У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визначається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. 
        Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинної на момент укладення спірного правочину, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);
е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.         Частиною 4 зазначеної статті Закону передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.
       Вимоги зазначеної статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на дату укладення спірного правочину, не передбачали обов`язку банку надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі. 
       Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), які були чинними на моменту укладення спірного правочину, зобов`язували банки перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту. Пунктом 2.4 зазначених правил передбачено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Пунктом 3.1. зазначених Правил передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» та стягуючи на його користь солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року станом на 11.05.2015 року у розмірі 21 557 доларів США 52 центи, що еквівалентно по курсу НБ України 535 682 грн.. 81 коп., з яких: 19 552 долари США 26 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 485 854 грн.. 10 коп. основна заборгованість; 289 доларів США 29 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 7 193 грн.54 коп. заборгованість за поточними відсотками; 1715 доларів США 77 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 42 635 грн. 17 коп. заборгованість за простроченими відсотками, суд виходив із тих обставин, що внаслідок неналежного виконання зобов"язань позичальником за договором кредиту утворилась заборгованість, котра підлягає до стягнення із позичальника та поручителя у солідарному порядку.
       Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд мотивував тим, що у зв`язку із порушенням боржником ОСОБА_1 виконання зобов`язання за спірним кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, використав право достроково стягнути із позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши їм 01 квітня 2015 року вимоги за №4855/12 та за №4857/12 про дострокове виконання зобов`язань, які було отримано останніми 10.04.2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до яких вимагав у них протягом семи робочих днів сплати заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 552, 20 доларів США. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя, який ним було пред`явлено 27 липня 2015 року. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 22.06.2016 року у справі №6-368цс16. Враховуючи наведене, суд визнав відсутніми підстави для визнання спірного договору поруки припиненим. Також суд не вбачав підстав вважати припиненим договір поруки згідно із ч.3 смт.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника, оскільки боржником був і залишається ОСОБА_1 .
        Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Інвестохілс Веста», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, суд виходив із того, що ОСОБА_1 як позичальник за спірним кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, фактично отримавши грошові кошти у розмірі та на умовах передбачених ним, приступив до їх виконання та на протязі тривалого часу виконував взяті на себе зобов`язання. Спірну кредитну угоду №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року було підписано ОСОБА_1 та уповноваженим представником ПАТ «Банк Форум, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.  ПАТ «Банк Форум» надав ОСОБА_1  інформацію, яка передувала укладенню кредитного договору, у тому числі щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та у графіку погашення кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування, який є невід`ємною частиною зазначеного правочину. Зазначена обставина підтверджена пунктом 7.2 спірного договору у якому сторони передбачили, що вони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, а також те, що договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у цьому договорі, а також те, що умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Крім цього, у пункті 7.7 зазначеного кредитного договору сторони, у тому числі ОСОБА_1 , зазначили, що умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на дату укладення спірного правочину, не передбачали обов`язку банку надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі. Спірний договір кредиту було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час із моменту його укладення до листопада 2014 року виконував його умови; умови спірного кредитного договору та додаткової угоди до нього місять повну інформацію щодо умов кредитування; періоду надання кредиту (пункт 1.2), розміру процентної ставки (пункт 1.3), розміру неустойки та пені, періоду внесення чергових платежів, відповідальності за порушення умов договору. Виконуючи зміст наведених пунктів спірного кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту його підписання був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити чергові платежі по ньому, а також плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Таким чином, ОСОБА_1 був проінформований про всі істотні умови спірного кредитного договору, спосіб та терміни погашення кредиту. Окрім того, ОСОБА_1 не було доведено, що у банку при укладенні спірного правочину був наявний умисел щодо обману позичальника. 
Колегія суддів погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Безпідставним вважає колегія суддів посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що він був позбавлений права на отримання повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту інформації, оскільки, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору). Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв`язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору, ОСОБА_1 також посилається на висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р., яким встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. складає 15,16%, а не 13% річних, як це зазначено у договорі. Однак, вказаний висновок не свідчить про те, що в момент підписання оспорюваного договору ОСОБА_1 був введений в оману банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення здорожчання кредиту. Окрім того, висновок експерта Експертно-дослідної служби України №308/10/2018 від 01.10.2018р. щодо визначення реальної процентної ставки за спірним кредитним договором (т.4 а.с.15-49) спростовується висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2178 від 30.03.2017 року (т.3; а.с. 113-174), яким установлено, що для нарахування процентів у "Розрахунку заборгованості за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р." станом на 12.05.2015 року використовувалась ставка -13% річних (докладно див. Додаток 3 експертизи). За результатами дослідження наявних документів встановлено, що позичальник сплачував кредит за період з 17.06.2008 р. по 11.05.2015 р. по процентній ставці, визначеній умовами кредитного договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. ( в т.ч. Додаткового договору №1 від 19.04.2010 р.), що становила 13,00% річних. (т.3 а.с.160). Зазначені обставини підтверджені допитаним судом першої інстанції експертом О.К. Віхляєвим .
Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. 
Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обману при укладенні оспорюваного договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним.
Не можуть бути прийняті апеляційним судом твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , що суд не прийняв до уваги висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р., яким встановлено збільшення відповідальності поручителя за договором поруки - реальне збільшення відсоткової ставки із 13 % до 15,16% на що вона, як поручитель при укладенні договору поруки не погодилася, що призводить до припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Дані вимоги ОСОБА_2 не були заявлені у суді першої інстанції згідно із її позовом (т.1 а.с.49-53), котрий не було уточнено чи змінено в установленому процесуальним законом порядку протягом розгляду справи по суті, окрім того, висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р. щодо обставин збільшення відсоткової ставки спростовується висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2178 від 30.03.2017 року. Зважаючи на наведене, посилання ОСОБА_2 на правовий висновок Верховного Суду України у Постанові №6-70цс14 від 19 вересня 2015 року є безпідставними.
Інші доводи апеляційних скарг повторюють доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді першої інстанції, котрим суд дав належну оцінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).
       При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ,  право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази, а тому підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в межах ними понесених сум.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в межах ними понесених сум.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуючий         Дикун С.І.

Судді:         Парандюк Т.С.

Щавурська Н.Б.