08.07.20
22-ц/812/1121/20
Єдиний унікальний номер судової справи: № 487/2450/19 
Номер провадження № 22-ц/812/1121/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікова В.І., 
із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,
за участю: відповідача -  ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Щербини В.С., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,- 

в с т а н о в и л а :

31 березня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Позов обґрунтовано тим, що 25 грудня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 9500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2013 року у розмірі 8629,20 грн. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 , який протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 від спадщини не відмовився, а тому до нього перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором.
Відповідно до ст.1281 ЦК України, 23 січня 2016 року Банком була направлена претензія до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, а 22 листопада 2018 року позивачем до спадкоємця було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. 
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача, як спадкоємця, заборгованість за кредитом у розмірі 8629,20 грн. та судові витрати.
07 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що померла ОСОБА_2 є його дружиною, спадкова справа після смерті якої не заводилась у зв`язку з відсутністю спадкового майна. Зареєстрований він за адресою: АДРЕСА_1 , власного майна не має, отримує мінімальну пенсію за віком, сплатити борг померлої дружини можливості не має. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущено строк, передбачений ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємця.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитор заявив про свої вимоги до спадкоємця через нотаріуса, що не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції не було з`ясовано яке спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті померлого позичальника, його вартість, не витребував спадкову справу з нотаріальної контори, що свідчить про не встановлення судом дійсних обставин справи. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явися надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає. 
За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 25 грудня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 9500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.34).
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 03 січня 2019 року заборгованість перед Банком за кредитним договором від 25 грудня 2013 року становить 8 629,20 грн. (а.с.4).
08 січня 2016 року Банк направив претензію кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника - ОСОБА_3 , включити її кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.35-37).
27 січня 2016 року державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що спадкова справа за період з 2014 року по 2016 рік після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаною нотаріальною конторою не заводилась. Крім того, надані роз`яснення щодо необхідності надання Банком належним чином оформлених документів для з`ясування обставин чи заводилась спадкова справа в інших нотаріальних конторах, а також прийняття претензії з обґрунтуванням заборгованості (а.с.38). 
22 листопада 2018 року Банк направив спадкоємцю ОСОБА_1 , який є чоловіком померлої лист-претензію з вимогою погасити борг, однак її не було виконано (а.с.39-42).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.
Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_3 , який на день смерті останньої був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в силу ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину (а.с.30-33). 
Під час апеляційного розгляду, відповідач пояснив, що до нотаріальної контори після смерті дружини не звертався, оскільки спадкове майно як нерухоме так і рухоме відсутнє. Про наявність боргу дружини у Банку дізнався під час розгляду справи у суді першої інстанції, самостійно про смерть дружини він АТ КБ «Приватбанк» не повідомляв. 
Отже, встановлене свідчить про те, що Банк починаючи з 2016 року пропустив, встановлений статтею 1281 строк для пред`явлення вимог до спадкоємця, а відтак висновок суду про відмову у задоволені позову є вірним. 
Посилання в апеляційний скарзі на те, що претензія кредитора Банком була направлена до нотаріальної контори не заслуговує на увагу, оскільки претензія не була прийнята через неналежне оформлення необхідних документів відповідно до Закону «Про нотаріат». 
Крім того, належних доказів на підтвердження коли саме Банк дізнався про смерть позичальниці - ОСОБА_3 та прийняття спадщини її чоловіком ОСОБА_1 , а також розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком. 
До того ж, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкова справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с.119-121). 
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що належне ОСОБА_3 нерухоме майно відсутнє (а.с.125).
Отже, розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко
Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.