Постанова
Іменем України                             
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 711/3491/18
провадження № 61-4422св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва у складі судді Українця В. В. від 28 вересня 
2018 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., від 12 лютого 
2019 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») про припинення застави та скасування запису.
Позовну заяву мотивовано тим, що 04 липня 2007 року між ним та 
ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір № 044/1. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 04 липня 2007 року між ним та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір застави, за умовами якого в заставу передано належний йому автомобіль фургон-рефрижератор-С «MAN», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року з нього на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 20 286, 25 грн. 
22 квітня 2013 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 37 724, 67 доларів США.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 
2016 року зобов`язано Центральний відділ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області передати автомобіль фургон-рефрижератор-С «MAN», 1999 року випуску, стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу за рішенням суду. Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області 
від 16 травня 2017 року належний йому транспортний засіб переданий стягувачу ОСОБА_2 .
Вказує, що предмет застави наразі належить третій особі - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 і йому присвоєно новий реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Незважаючи на фактичне припинення договору застави, 13 березня 
2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір про відступлення прав за договором застави від 04 липня 2007 року № 044/1/Z1.
Зміна обтяжувача (заставодержателя) здійснена державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. 13 квітня 2018 року.
У теперішній час обтяжувачем за договором застави від 04 липня 2007 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке не визнає, що договір застави припинився в зв`язку з тим, що майно передано у власність іншому стягувачу.
Враховуючи вищевикладене,  ОСОБА_1 просив суд визнати припиненою заставу автомобіля фургон-рефрижератор-С «MAN», 1999 року випуску, та скасувати запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про обтяження зазначеного автомобіля.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що передача предмета застави іншій особі не є підставою для припинення застави у розумінні положення статті 28 Закону України «Про заставу», а тому відсутні підстави для задоволення позову.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для припинення застави.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
Касаційна скарга мотивована тим, що застава припинилася у зв`язку із примусовим продажем заставленого майна, однак суди на зміст статті 593 ЦК України та статті 28 Закону України «Про заставу» уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2019 року від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених судами рішень. Посилається на те, що звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог не заставодержателя, а іншої особи, не припиняє заставу.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 01 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
04 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір № 044/1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США під 13,5% річних строком повернення до 03 липня 2012 року.
 
На забезпечення належного виконання позивачем умов кредитного договору, 04 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір застави, предметом якого є автомобіль фургон-рефрижератор-С «MAN», 1999 року випуску.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 червня 
2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 351,14 грн. Виконавчий лист про стягнення з позивача на користь відповідача кредитної заборгованості перебував на виконанні у Центральному ВДВС Черкаського МУЮ у Черкаській області.
 
22 квітня 2013 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 37 724,67 доларів США, що еквівалентно 
301 533, 29 грн.
 
Виконавчий лист про стягнення боргу перебував на виконанні у Центральному ВДВС Черкаського МУЮ у Черкаській області, виконавче провадження № 41091101.
 
Виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження, оскільки стосуються стягнення грошових коштів з одного боржника.
 
Фургон-рефрежиратор боржника не був реалізований на публічних торгах через відсутність купівельного попиту з боку покупців, тому 01 вересня 
2016 року державним виконавцем надіслано ОСОБА_2 та 
ПАТ «ВіЕйБі Банк» лист з роз`ясненням їх права щодо залишення за собою зазначеного майна в рахунок погашення боргу.
 
18 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального ВДВС Черкаського МУЮ у Черкаській області з заявою, в якій повідомив, що згодний отримати належний боржникові фургон-рефрежиратор в рахунок погашення заборгованості. 
 
ПАТ «ВіЕйБі Банк» не заявив про свою згоду на отримання у власність нереалізованого майна боржника.
 
Зазначені обставини встановлені ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2016 року (справа № 711/9185/16-ц), якою також зобов`язано Центральний відділ державної виконавчої служби 
м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області передати автомобіль фургон-рефрижератор-С «MAN», 1999 року випуску, стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження № 41091101 (а. с. 10-11).
 
Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 16 травня 2017 року належний ОСОБА_1 транспортний засіб переданий стягувачу ОСОБА_2 рахунок погашення заборгованості (а. с. 12).
 
16 травня 2017 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області складено акт про передачу майна у власність стягувача в рахунок погашення боргу (а. с. 13).
 
13 березня 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та 
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав за договорами застави, зокрема й за договором, укладеним з 
ОСОБА_1 . На підставі цього відбулася зміна обтяжувача (заставодержателя), яка здійснена державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В. Ю. 13 квітня 2018 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 
2020 року. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
 
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Частиною першою статті 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
 
За змістом статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: 
з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. 
 
Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
 
Установивши, що положеннями статті 593 ЦК України та статті 28 Закону України «Про заставу» не передбачено такої підстави для припинення застави як передача заставленого майна у власність іншій, відмінній від заставодержателя, особі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Колегія суддів зауважує, що звернення стягнення на заставне майно допускається лише за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, однак в рахунок предмета застави була задоволення вимога ОСОБА_2 , який не є стягувачем-заставодержателем. Крім того, він став стягувачем пізніше, ніж банк.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частино першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 
2004 року у справі № 1-10/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звернутися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як  простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом  інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
 
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, що порушення, про що стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
 
Суд касаційної інстанції враховує, що позивач не вказував яким чином порушуються його права на майно наявністю застави, з огляду на те, що право власності на предмет застави перейшло до ОСОБА_2 , який відповідних вимог до суду не пред`являв. Отже, за відсутності у матеріалах справи доказів про порушення прав позивача щодо предмета застави, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права та зводяться до незгоди із оскарженими судовими рішеннями.
 
Судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, 
№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва 
від 28 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 лютого 2019 року- без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович