ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/645/20 пров. № А/857/6700/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Кузик І.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження (суддя суду І інстанції: Чуприна О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 54 хв. 18.05.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.05.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

18.03.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу /МВ/ державної виконавчої служби /ДВС/ Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ в Івано-Франківській обл. Кузика І.І. № 53613896 від 02.04.2018р. про стягнення виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. № 61295910 від 18.02.2020р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (а.с.2-8, 28)
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Кузика І.І. від 02.04.2018р. у виконавчому провадженні № 53613896 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 261168 грн. 31 коп.; визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. від 18.02.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61295910; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.152-161).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Івано-Франківський МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.165-167).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на момент подання 08.12.2017р. до Івано-Франківського МВ ДВС ухвали № 344/13877/14-ц, виданої 20.11.2017р. Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської обл. про укладення мирової угоди, боржнику було відомо про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 261168 грн., тому аргументи позивача є безпідставними та не відповідають дійсності.
Станом на 12.02.2020р. боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, у зв`язку з чим відповідно до Закону Україну «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення (№ 512/5 від 02.04.2012р.), постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження було зареєстровано в АСВП, згідно яких 18.02.2020р. відкрито виконавчі провадження № 61295910 та № 61296326 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору в сумі 261168 грн. 31 коп. та витрат виконавчого провадження в сумі 169 грн.; відповідні документи скеровано боржнику до виконання.
Згідно відмітки АТ «Укрпошта» 23.03.2020р., лист який був направлений 19.02.2020р., повернутий до Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
05.10.2016р. набрав чинності в новій редакції Закон України «Про виконавче провадження», згідно якого при прийнятті виконавчого документа до виконання державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, згідно якого добровільного терміну для самостійного виконання виконавчого документа немає.
Разом з тим, згідно п.5.ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.207-213).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГУЮ в Івано-Франківській обл. Созанським С.Д. винесено 22.03.2017р. постанову про відкриття виконавчого провадження № 53613896 з виконання виконавчого листа № 344/13877/2014, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської обл. 06.02.2017р., про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 2611683 грн.18 коп. (а.с.9, 84).
Згідно п.3 цієї постанови вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 261168 грн. 31 коп. (а.с.84 на звороті).
Постанову про відкриття виконавчого провадження позивачем отримано особисто 23.03.2017р., про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (поштовий ідентифікатор №76018 40498114) (а.с.85).
Старшим державним виконавцем Созанським С.Д. при примусовому виконанні виконавчого листа № 344/13877/2014, виданого 06.02.2017р., здійснено вихід за місцем реєстрації ОСОБА_1 , однак, у зв`язку із відсутністю боржника, позивачу направлено виклик державного виконавця б/н від 27.04.2017р., яким останнього зобов`язано з`явитись до виконавця 05.05.2017р. та надати, серед іншого, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, які вживаються з метою його виконання (а.с.94 на звороті, а.с.99).
У вересні 2017 року представником стягувача – ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - подано відповідачу повідомлення про укладену між боржниками та стягувачем мирову угоду для подальшого її направлення з метою визнання (затвердження) до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. (а.с.100).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 20.11.2017р. по справі № 344/13877/14-ц визнано укладену в процесі виконання рішення суду між сторонами – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - мирову угоду та затверджено її умови (а.с.103-109).
Копію вказаної ухвали суду отримано відповідачем 22.11.2017р., що підтверджується відміткою на супровідному листі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. (а.с.102).
Відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» з метою закінчення виконавчого провадження № 53613896 з примусового виконання виконавчого листа № 344/13877/14, представником ОСОБА_1 08.12.2017р. скеровано до Івано-Франківського МВ ДВС ГУЮ в Івано-Франківській обл. відповідну заяву із долученням до неї зазначеної ухвалу суду (а.с.110).
В подальшому головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Кузиком І.І. винесено 02.04.2018р. постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 261168 грн. 31 коп., в межах виконавчого провадження № 53613896 з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. № 344/13877/2014 від 06.02.2017р. (а.с.120).
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3173/5 від 16.10.2019 «Про утворення міжрегіональних органів Міністерства юстиції України» постановою від 21.01.2020р. матеріали виконавчого провадження з Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ передано до Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.129 і на звороті).
16.10.2019р. старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Матієшин Н.Д. винесено постанову № 53613896 про прийняття виконавчого провадження (а.с.127 і на звороті).
12.02.2020р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53613896, у зв`язку із укладенням боржником та стягувачем мирової угоди, затвердженої ухвалою суду (а.с.131 і на звороті); 18.02.2020р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61295910 з примусового виконання постанови № 53613896 від 02.04.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору в розмірі 261168 грн. 31 коп. (а.с.80 і на звороті).

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що між кредитором і боржником ОСОБА_1 були погоджені умови погашення боргу; сума з боржника на користь кредитора в примусовому порядку стягнута чи повернута не була; виконання рішення державним виконавцем і вчинення ним дій, спрямованих на фактичне стягнення заборгованості з позивача, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Також державним виконавцем пропущено встановлений законом тримісячний строк для пред`явлення оскарженої постанови до примусового виконання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

          Із змісту заявленого позову слідує, що позивачем оспорюється правомірність рішення державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 261168 грн. 31 коп., яке викладено у постанові № 53613896 від 02.04.2018р., та рішення про відкриття виконавчого провадження № 61295910 від 18.02.2020р. з примусового виконання постанови № 53613896 від 02.04.2018р.

          Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017р., чинній на момент відкриття виконавчого провадження № 53613896) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 зазначеного Закону).
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частинами 1, 5 ст.26 вказаного Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч.1 ст.28 наведеного Закону).
Згідно абз.2 ч.5 ст.26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 зазначеного Закону (у редакціях від 17.02.2017р. та від 07.03.2018р., чинних, на момент відкриття виконавчого провадження № 53613896 і винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.04.2018р. у тому ж виконавчому провадженні), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. 
Разом з тим, в силу приписів ч.2 ст. 27 зазначеного Закону (в редакції від 13.02.2020р., чинній на момент винесення оскарженої постанови від 18.02.2020р. про відкриття виконавчого провадження № 61295910), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Аналіз наведених правових норм Закону України «Про виконавче провадження» у редакціях, чинних як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на час винесення спірних постанов, дає підстави для висновку про те, що для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох обов`язкових умов, а саме: 
здійснення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, та
фактичне стягнення, повернення заборгованості як результат вчинених виконавцем дій.
Разом з тим, укладення мирової угоди не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу.
Вказана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 19.09.2018р. у справі № 804/8289/16 та від 09.10.2019р. в справі № 804/8290/16.

Перелік заходів примусового виконання рішень встановлено нормою ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», до яких віднесено: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час судового розгляду справи не встановлено будь-яких доказів, які свідчили б про примусове виконання рішення суду саме завдяки діям державного виконавця, в тому числі вжиття них заходів, спрямованих на фактичне стягнення заборгованості з позивача.
Сума з боржника на користь кредитора в примусовому порядку стягнута чи повернута не була, оскільки між кредитором і боржником ОСОБА_1 були погоджені умови погашення боргу.

Щодо розрахованої державними виконавцями відповідача суми виконавчого збору колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 07.03.2018р.), сума виконавчого збору розраховується як відповідне відсоткове значення (10 %) від вже фактично стягнутої, повернутої суми або вартості майна боржника.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл., якою визнано укладену між стягувачем та боржником мирову угоду і затверджено її умови, отримано відповідачем 22.11.2017р.
Відповідно до резолютивної частини ухвали суду, на момент укладення мирової угоди, заборгованість боржника за кредитом становила 2611683 грн. 18 коп.; сторони домовились, що до 23.08.2017р. боржник зобов`язується погасити боргові зобов`язання у розмірі 55400 грн. за кредитним договором № HCL-0AK/061/2007 від 23.04.2007р. та 15000 грн. за кредитним договором № ML-100/051/2008 від 28.10.2008р.; сторони угоди також дійшли згоди, що позивач зобов`язаний погасити заборгованість за кредитами та процентами за користування кредитами згідно із затвердженим графіком, шляхом внесення готівки на поточний банківський рахунок стягувача, при цьому, за умови належного виконання боржником цієї угоди, сторони домовились скасувати всю суму пені, що була нарахована до моменту укладення мирової угоди (а.с.111-117). 
Ухвалою суду встановлено, що кредитор на дату останнього платежу боржника за цією угодою, яка визначена графіком платежів, здійснює прощення частини боргових зобов`язань у розмірі 521122 грн. 12 коп. по тілу кредиту № HCL-0AK/061/2007 від 23.04.2007р. та 797147 грн. 19 коп. пені, а також 73413 грн. 87 коп. пені за кредитом № ML-100/051/2008 від 28.10.2008р.
Зважаючи на затверджені ухвалою суду умови мирової угоди, у випадку належного та своєчасного погашення позивачем боргових зобов`язань згідно із графіком, з урахуванням частини боргових зобов`язань, які підлягають прощенню, сума залишку основного боргу, що підлягає сплаті позивачем, становитиме 1220000 грн.
Зі змісту постанов № 53613896 від 22.03.2017р. про відкриття виконавчого провадження, № 53613896 від 02.04.2018р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, № 61295910 від 18.02.2020р. про відкриття виконавчого провадження слідує, що сума виконавчого збору розрахована у розмірі 10 відсотків від початкової суми стягнення, зазначеної у виконавчому листі № 344/13877/2014 від 06.02.2017р., а саме 2611683 грн. 18 коп.
Враховуючи те, що копію ухвали суду про затвердження мирової угоди та її умов відповідачем отримано 22.11.2017р., на момент винесення 02.04.2018р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 261168 грн. 31 коп., державний виконавець був обізнаний про наявність ухвали суду та щодо умов мирової угоди.
Однак, будь-якого обґрунтування стягнення з позивача вказаної суми виконавчого збору та підтвердження бездіяльності ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості станом на 02.04.2018р. за умовами мирової угоди від 20.11.2017р. матеріали двох виконавчих проваджень не містять.

В контексті таких обставин суд першої інстанції вірно врахував правову позицію, визначену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі №2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19), за змістом якої на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
З урахуванням наведеного, оскаржені постанови № 53613896 від 02.04.2018р. про стягнення виконавчого збору та № 61295910 від 18.02.2020р. про відкриття виконавчого провадження винесені необґрунтовано, за відсутності належних на це підстав, а тому, такі слід вважати протиправними.

Окрім того, відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 17.02.2017р.) виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

08.12.2017р. представником позивача подано до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. заяву про закінчення виконавчого провадження разом із належною копією ухвали Івано-Франківського міського суду, якою затверджено мирову угоду.
Однак, всупереч вимогам ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження державним виконавцем не було закрито.
Після прийняття старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого провадження № 53613896, останнім 12.02.2020р. у відповідності до п.2 ч.1 ст.39 зазначеного Закону винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53613896.
З метою стягнення з позивача суми виконавчого збору, державним виконавцем відкрито 18.02.2020р. виконавче провадження з виконання постанови № 53613896 від 02.04.2018р.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У межах виконавчого документа - постанови № 53613896 від 02.04.2018р. - стягувачем є державний орган, а провадження з виконання зазначеної постанови відкрито 18.02.2020р.
Таким чином, старшим державним виконавцем відповідача пропущено встановлений законом тримісячний строк для пред`явлення оскарженої постанови до примусового виконання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відхилення як неналежного пояснення представника відповідача про те, що державним виконавцем не пропущений тримісячний строк пред`явлення до виконання постанови від 02.04.2018р., так як виконавче провадження щодо стягнення основної суми боргу закінчено 12.02.2020р., а відкриття провадження по постанові про стягнення виконавчого збору мало місце на шостий день після такого закінчення – 18.02.2020р.
Норма ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» чітко регламентує порядок винесення постанов про стягнення виконавчого збору, у випадку який досліджується судом, зокрема, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження. За таких умов спірний період для пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання обчислюється із дня закінчення виконавчого провадження.
Проте, відповідач, виносячи 02.04.2018р. постанову про стягнення виконавчого збору, не вирішував питання закінчення виконавчого провадження, а виносячи 18.02.2020р. постанову про закінчення провадження, не вирішував питання про винесення постанов про стягнення виконавчого збору.
Виключні підстави переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, визначені ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», не відповідають спірним відносинам.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

          Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Івано-Франківський МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020р. в адміністративній справі № 300/645/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 01.07.2020р.