ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8883/19                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                     Чудак О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від     13 січня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 13 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Центр - Люкс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, Приватне підприємство «Центр-Люкс» (далі - ПП «Центр-Люкс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про:
- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404;
- зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого позивачем у сумі 603 998 грн. у відповідності до абзацу 2 пункту 200.15 статті 15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України).
В обґрунтування адміністративного позову з урахуванням відповіді на відзив на позовну заяву зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404 є протиправним, адже прийняте на підставі необґрунтованого висновку, викладеного відповідачем в акті від 05.03.2019 №240/26-15-14-04-01/36265697, про порушення ПП «Центр-Люкс» вимог податкового законодавства шляхом безпідставного формування податкового кредиту за результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД», що призвело до завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) за грудень 2018 року на 603998 грн.
Позивач наголосив на тому, що господарські операції ПП «Центр-Люкс» з ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» підтверджені всіма необхідними та належно оформленими первинними документами, які засвідчують факт здійснення таких операцій, а також рухом активів у процесі здійснення господарської операції, спеціальною податковою правосуб`єктністю учасників господарської операції, наявність економічного змісту та зв`язку між фактом виконання робіт і господарською діяльністю позивача. 
Позивач зауважив, що висновки відповідача про порушення ПП «Центр-Люкс» вимог податкового законодавства за результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» ґрунтуються виключно на податковій інформації щодо вказаних контрагентів та їх постачальників з аналізу якої відповідач робить висновок про відсутність у ланцюгу постачання вказаних контрагентів товарів, в подальшому поставлених для ПП «Центр-Люкс». При цьому, позивач звертає увагу на необхідність дотримання принципу індивідуальної відповідальності, зміст якого у спірних правовідносинах полягає в тому, що право позивача на віднесення до податкового кредиту наступного звітного періоду сплачених сум ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами (іншими суб`єктами господарювання).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від     13 січня 2020 року адміністративний позов  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09.04.2019 №0017541404.
В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
06 квітня 2020 року на поштову адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДПС у м. Києві надійшла заява про усунення недоліків та заміну сторони у справі її правонаступником, а саме Головне управління ДФС у м. Києві замінити на Головне управління ДПС у м. Києві.
Необхідність здійснення заміни відповідача у справі обґрунтоване припиненням діяльності органів Державної фіскальної служби України.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Надаючи правову оцінку клопотанню Головного управління ДФС у м. Києві про заміну відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, постановою від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» було затверджено положення про Державну податкову службу України. Розпорядженням КМУ від 21.08.2019 №682-р було погоджено забезпечення Здійснення Держаною податковою службою покладених на неї постановою КМУ від 06.03.2019 №227 функцій і повноважень Державною фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
28.08.2019 року Державною податковою службою України на підставі вище зазначених було винесено наказ № 36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України» відповідно до якого ДПС України почало виконання функцій і повноважень ДФС України що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС
Постановою КМ України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19.06.2019 року за № 537 постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема: ГУ ДФС у м. Києві приєднати до ГУ ДПС у м. Києві.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 31.07.2019 року до реєстру було внесено запис про реєстрацію ГУ ДПС у м. Києві, як юридичної особи публічного права.
01.08.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості щоо перебування в стані припинення юридичної особи - ГУ ДФС у м. Києві.
Таким чином, організацією, яка уповноважена на виконання функцій ДПС Украіни є Головне управління ДПС у м. Києві з обсягом прав та повноважень, визначених Податковим кодексом України. Вказана юридична особа є правонаступником відповідача - ГУ ДФС у м. Києві.
Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
Тобто, починаючи з серпня 2019 року у Головного управління ДПС у м. Києві виникли підстави для звернення до суду з клопотанням про здійснення заміни відповідача у справі у зв`язку з припиненням здійснення повноважень Головного управлінням ДФС у м. Києві.
Відтак, Головним управлінням ДФС у м. Києві підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни відповідача її правонаступником. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подану заяву та здійснити заміну відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управлінням ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції невірно зазначено в тексті (короткого та повного) рішення назву позивача у справі, а саме: замість - Приватне підприємство «Центр-Люкс», ПП «Центр-Люкс», вказано - Приватне підприємство «Торговий дім «Центр-Люкс», ПП «Торговий дім «Центр-Люкс».
Як встановлено судом першої інстанції, що ПП «Центр-Люкс» подано податкову декларацію з ПДВ за 2018 рік, в якій задекларовано бюджетне відшкодування з ПДВ, яке підлягає зарахуванню на рахунок платника в сумі 604 000, 00 грн. Згідно Додатку 3 до вказаної декларації «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» позивачем заявлено до відшкодування від`ємне значення ПДВ в розмірі 604  000, 00 грн.
В період з 14.02.2019 по 27.02.2019 працівниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Центр-Люкс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за грудень 2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 05.03.2019 №240/26-15-14-04-01/36265697.
В ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті перевірки порушення ПП «Центр-Люкс» вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, шляхом завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2018 року на 603 998, 00 грн.
Висновки відповідача про порушення ПП «Центр-Люкс» вказаних вимог ПК України ґрунтуються на тому, що позивач у грудні 2018 року заявив до бюджетного відшкодування суму ПДВ, до якої ввійшли суми податкового кредиту, сформовані позивачем за результатом відображення в податковому і бухгалтерському обліку господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД». Відповідач вважає, що господарські відносини між ПП «Центр-Люкс» та ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» не мали реального характеру про що свідчить відсутність у ланцюгу поставок вказаних контрагентів товару, постачання якого задокументував позивач.
На підставі висновків акту від 05.03.2019 №240/26-15-14-04-01/36265697 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого ПП «Центр-Люкс» до відшкодування у грудні 2018 року, на 603 998, 00 грн., а також застосовані штрафні санкції в сумі 301 999, 00 грн.
Не погоджуючись із результатом адміністративного оскарження податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2019 №0017541404 та вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо нормативно правового регулювання відносин, які склались між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у відповідності до статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (Закон №996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За вимогами частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону №996-XIV).
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту та витрат, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено, що 06.06.2016 ПП «Центр-Люкс» укладено із TOB «АВІАТЕХСЕРВІС» договір №06/06/16/ЕК про надання інформаційно-консультативних послуг на умовах якого TOB «АВІАТЕХСЕРВІС» проведено експертизи (ідентифікації) товарів міжнародні передачі яких підлягають державному експортному контролю та оформлено відповідні висновки. Факт надання відповідних інформаційно-консультативних послуг підтверджується актами надання послуг та Висновками експертизи щодо ідентифікації товару у галузі державного експертного контролю.
03.08.2017 ПП «Центр-Люкс» та ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ» укладено договір поставки №2/08-17 на умовах якого ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ» поставлено позивачу ряд товарно-матеріальних цінностей. Факт поставки підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.
03.10.2018 між ПП «Центр-Люкс» та ПП «ЕРКАР» укладено договори купівлі-продажу №031018-ША та №031018-2UA на умовах яких ПП «ЕРКАР» поставлено ПП «Центр-Люкс» допоміжні силові установки АИ-9 (№Н9620007, №Н-9110005, №Н9640048, №Н9440009, №Н9130054). Факт придбання відповідних ТМЦ підтверджується актами прийому-передачі, видатковими накладними та товарно-транспортною накладною.
05.11.2018 між ПП «Центр-Люкс» та ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС» укладено Договір №01/11-2018 на умовах якого ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС» поставлено ПП «Центр-Люкс» авіаційно-технічне майно. Факт поставки авіаційно-технічного майна підтверджується видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, рахунком на оплату.
22.11.2018 між ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» та ПП «Центр-Люкс» укладено Договір №02/11-2018 на умовах якого ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» поставлено ПП «Центр-Люкс» авіаційно-технічне майно. Факт поставки авіаційно-технічного майна підтверджується видатковою накладною, товарно-транспортною накладною.
За фактом здійснення вказаних операцій контрагентами ПП «Центр-Люкс» виписані та належним чином зареєстровані відповідні податкові накладні.
Проведення ПП «Центр-Люкс» оплати згідно вказаних договорів підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує, що в наявних в матеріалах справи документах в повній мірі відображені господарські операції позивача із вказаними контрагентами.
Щодо ділової мети, економічного ефекту та зв`язку зазначених операцій із господарською діяльністю ПП «Центр-Люкс», колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивач при укладенні вказаних договорів із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» виходив із необхідності придбання вказаних товарів (послуг) для господарської діяльності та економічної доцільності таких операцій. При цьому, відповідачем не надано жодних обґрунтувань протилежного.
Встановлено, що придбані позивачем у ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» товари були реалізовані контрагентам/покупцям ЗАТ «Helisota» (країна Литва) на підставі договору від 26.06.2017 №26-06-17 та ДП «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» на підставі договору від 17.05.2018 №474-18. Факт реалізації позивачем придбаних товарно-матеріальних цінностей підтверджується первинними бухгалтерськими документами та вантажно-митними деклараціями (стосовно ЗАТ «Helisota»), що засвідчують посадовою особою державного органу факт перетину митного кордону України відповідних товарно-матеріальних цінностей, що свідчить про товарність операції.
Однак, не зважаючи на наведені обставини, що свідчать про реальність господарських операцій між ПП «Центр-Люкс» та ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД», відповідач дійшов висновку про безтоварність таких операції у зв`язку з тим, що при опрацюванні інформації із комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної фіскальної служби (Єдиний реєстр податкових накладних та АС «Податковий блок») відповідач встановив, що вказані контрагенти позивача мали взаємовідносини по ряду контрагентів/постачальників по ланцюгу з яким не встановлюється походження товарно-матеріальних цінностей. Вказаний висновок слугував підставою для прийняття спірного рішення, тобто не погоджуючись з яким позивач звернувся до суду.
Колегія суддів зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
В якості доказів неправомірності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських взаємовідносин із ПП «Центр-Люкс» та ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД», відповідач посилається виключно на аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС.
Однак, колегія суддів наголошує на тому, що податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17.
Відповідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції враховує, що товари, які в подальшому поставлені позивачу також могли отримуватись його постачальниками незаконним шляхом про, що може свідчити вказаний відповідачем розрив ланцюга постачання. При цьому, суд зазначає, що зазначений розрив ланцюга постачання встановлено відповідачем в результаті аналізу баз даних податкових органів до яких позивач не має доступу, при цьому відповідачем не доведено, що позивач мав можливість дізнатись про дані обставини.
В контексті взаємовідносин позивача із TOB «АВІАТЕХСЕРВІС» (операції з постачання послуг) суд також звертає на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 09.10.2018 у справі №806/1013/17, згідно якої обґрунтування податкового органу в акті перевірки та змісті касаційної скарги про не підтвердження надання послуг за ланцюгом постачання є таким, що не відповідає правовій природі послуги як явища та приписам статті 901 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що послуга споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, відтак її не можливо «перевиставити».
Щодо посилань відповідача на недотримання податкової дисципліни постачальниками вказаних контрагентів позивача колегія суддів зазначає наступне.
Так, реальність або нереальність господарських операцій позивача не може бути підтверджена дослідженням ланцюга постачання між контрагентом позивача та його контрагентами, які не є контрагентами позивача, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
У постанові від 24.10.2019 у справі №820/7293/13-а Верховний Суд зауважив, що правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі.
Крім того, законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено ні право, ні зобов`язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину. При цьому відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.
У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі №802/4940/14 викладену правову позицію згідно якої податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.
Колегія суддів акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (ч. 2 ст. 61 Конституції України).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. 
Тобто, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. 
Тому, можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 у справі №811/217/17 вказав, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (постанова Верховного Суду від 09.03.2019 у справі №810/302/15).
Колегія суддів враховує, що відповідачем не ставиться під сумнів, а в ході судового розгляду справи підтверджено наявність у позивача достатніх первинних документів та правильність їх оформлення, рух коштів та активів між позивачем та його контрагентами, наявність відповідної правосуб`єктності в учасників відповідних господарських правовідносин, наявність ділової мети, економічного змісту та пов`язаності досліджуваних операцій з господарською діяльністю позивача. 
Та вважає, що контролюючим органом не надано доказів того, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності. Висновки відповідача в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях. Фактично відповідач, заявивши про те, що податковий кредит по вказаних операціях сформовано по товару не власного виробництва та невідомого походження, поклав на позивача спростовувати ці висновки.
Однак, констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).
Зазначене є порушенням пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, згідно якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Також зазначає, що однією із форм реалізації повноважень податкового органу, передбаченою статтею 73 ПК України, є спрямування письмового запиту до платника податків із зазначенням у запиті про існуючі порушення з боку такого платника та необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування тієї інформації, яка є у податкового органу, при чому достовірність такої інформації про порушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення порушення та формування висновків про це можливе лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації. 
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23.04.2019 у справі №813/1757/18.
Тому, для перевірки зазначених припущень відповідач міг надіслати відповідні запити до контрагентів позивача та їх постачальників для перевірки інформації про вчинення позивачем правопорушення. Однак, податковим органом не надано доказів направлення запитів до таких підприємств щодо підтвердження операцій.
Разом з цим, враховує, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені в ході судового розгляду даної справи обставини свідчать про необґрунтованість вказаних припущень відповідача та в повній мірі підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту за результатом досліджуваних операцій.
На підстав іивще зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необгрунтваності висновків відповідача щодо порушення ПП «Центр-Люкс» вимог податкового законодавства під час відображення в податковому обліку результатів господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД».
Відтак, позивач має право на формування податкового кредиту за результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД» та його врахування при визначенні від`ємного значення ПДВ.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого позивачем у сумі 603998 грн у відповідності до абзацу 2 пункту 200.15 статті 15 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.
Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 01.07.2015, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 01.01.2017 у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.
На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.12 статті 200 ПК України).
Відповідно до пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
Отже, заявлена ПП «Центр-Люкс» сума бюджетного відшкодування в розмірі 603998 грн вважатиметься узгодженою з моменту набрання законної сили рішенням про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404. Після отримання такого судового рішення відповідач зобов`язаний самостійно внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника ПП «Центр-Люкс».
Відтак, до моменту набрання законної сили рішенням про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404 контролюючий орган не вправі вносити до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПП «Центр-Люкс». 
До того ж, станом на час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідач після ухвалення такого судового рішення про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404 буде ухилятись від вчинення дій, передбачених пунктом 200.15 статті 200 ПК України.
Необхідно звернути увагу й на те, що необхідною умовою для судового захисту особи адміністративним судом є обов`язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду не має правових підстав для задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.
Відтак, при розгляді позову не може приймати рішення спрямоване на майбутнє. Резолютивна частина судового рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
Тому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 №0017541404. При цьому, позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії суд вважає передчасними, а тому вони задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень     та     у спосіб, що визначені     Конституцією     та     законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод     та     інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11,  241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 13 липня 2020 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль