ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10062/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,        

          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровськії області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року в адміністративній справі №160/10062/19 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровськії області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                            ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
-          визнати протиправним рішення про відмову в нарахуванні ОСОБА_1 пенсії по заяві від 24.05.2019 року відповідно до ч.2 ст.59, ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку і розмірах, визначених пунктами 7-9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-          визнати протиправним рішення, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.07.2019 року;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нараховувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) у розмірі 39 374,87 грн. щомісячно, з 24.05.2019 року відповідно до ч.2 ст.59, ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку і розмірах, визначених пунктами 7-9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року №1006-р, відповідно до заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) від 24.05.2019 року;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити ОСОБА_1 суму заборгованості зі сплати пенсії, яка виникла в результаті проведеного нарахування з 24.05.2019 року по час прийняття рішення судом;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати подалі пенсійні виплати та збільшення їх розміру, застосовуючи вимоги ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
          В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 01.03.1990 року перебуває на обліку як пенсіонер, якому призначена пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Висновками МСЕК з 05.03.2019 року позивачу підтверджено 60% втрати працездатності безстроково та встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварій на ядерних об`єктах. На звернення позивача про здійснення перерахунку пенсії відповідно до статей 54, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійним органом повідомлялось про відмову у такому перерахунку. В подальшому, з 01.07.2019 року відповідач призначив пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 7578,32 грн. до 30.11.2019 року та з 01.12.2019 року у сумі 7600,52 грн. - довічно. На думку позивача, таке рішення є протиправним, оскільки позивач, як військовослужбовець та інвалід внаслідок виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварій на ядерних об`єктах, має право за бажанням отримувати пенсію відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, розмір пенсії повинен розраховуватися з особисто грошового забезпечення позивача за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 07.06.2019 № 2820/03.20-26, про відмову у нарахуванні пенсії по заяві ОСОБА_1 від 24.05.2019. Визнано протиправним та скасовано рішення у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 046150003714 від 04.09.2019 про призначення пенсії ОСОБА_1 на умовах статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 01.07.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) з 24.05.2019 відповідно до ч.2 ст.59, ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В іншій частині позову – відмовлено.
          Позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
          Також відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
          На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.03.1990 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».
Позивач є інвалідом війни 3 групи та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.
В матеріалах справи містяться листи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.12.2018 №Ч17679-18, №Ч18680-18, від 26.12.2018 №Ч19508-18, від 12.02.2019 №1770/Ч-07, №771/Ч-09 про відмову у задоволенні заяв ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідно до статей 54, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст. 59, ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку та розмірі, визначеними пунктами 7-9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-Р.
Також, 24.05.2019 року позивачем подано заяву про припинення виплати пенсії за вислугу років.
Листом пенсійного органу від 27.06.2019 №2820/03-20-26 повідомлено, що заяву позивача розглянуто та прийнято рішення про відмову у нарахуванні пенсії по заяві від 24.05.2019.
На підставі атестату №856 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.07.2019.
У зв`язку з внесенням постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543 змін до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, з 01.07.2019 позивачу здійснено перерахунок (рішення/протокол № 046150003714 від 04.09.2019) та розмір пенсії визначено у сумі 7578,32 грн. до 30.11.2019 та з 01.12.2019 у сумі 7600,52 грн. – довічно.
Вважаючи, що позивачем було надано всі необхідні документи для призначення та перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також те, що рішенням від 04.09.2019 №046150003714 про призначення пенсії за статтею 54 вищевказаного Закону відповідач зменшив розмір отримуваної пенсії, він звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від  28.02.1991 № 796-XII (Закон № 796-XII) (у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V) пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.
          Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
          Отже, положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII  регулювали порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
          Надалі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII статтю 59 Закону викладено у новій редакції: «Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.
          Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.
          Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».
          Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини третьої статті 59 Закону № 796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, внісши зміни до частини третьої цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
          Відтак, дія статті 59 Закону № 796-XII поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
          Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
          Отже, обов`язковою умовою для застосування положень ст. 59 Закону № 796-XII є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.
          Встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії НОМЕР_3 разом із вкладкою № НОМЕР_4 .
 Відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №843 від 09.04.2013, захворювання капітан-лейтенанта у відставці ОСОБА_1 пов`язано із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті.
Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №051570 та виписки із акту огляду медико-соціальною експертної комісії серія АВ №0249142, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи, ступінь втрати професійної працездатності 60% з 05.03.2019, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ядерних об`єктах з 25.03.2014 року первинно.
     Довідкою Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.09.2019 №7/244/5 підтверджується, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах в період з 31.07.1971 по 28.02.1990.
   Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги акцентує увагу на Рішенні Конституційного Суду України (другий сенат) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої ст. 59 Закону України Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
        Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним.
          Так, цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
          У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.
          Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
          Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.
          Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
          Отже, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності», - підкреслюється у Рішенні Суду.
          Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
          Колегія суддів відхиляє доводи, які містяться в апеляційній скарзі про те, що позивач не належав до даної категорії, оскільки був професійним військовим, позаяк Конституційним судом України у вищевказаному Рішенні зазначено про необхідність гарантування належного рівня соціального забезпечення різним категоріям військовослужбовців. Отже, вказані аргументи апелянта, а саме відповідача жодним чином не свідчать про правомірність правової позиції органу Пенсійного фонду України.
          Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, оскільки позивачем не доведено обставин, які б викликали у суду сумнівів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.
          Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
          За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд

                                             П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровськії області- залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року в адміністративній справі №160/10062/19 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
  
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов