ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4386/20 Справа № 178/1829/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Преображенської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа - Криничанська державна нотаріальна контора про визнання права на земельну частку, пай, в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивачзвернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку /пай/ у розмірі 8,10 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ на землях колективної власності колишньої агрофірми "Вітрівка", в адміністративних межах Преображенської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4. 07 вересня 1990 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак за життя, ОСОБА_3 не прийняла спадкове майно, яке відкрилось після смерті ОСОБА_2 . Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні стосунки між нею та спадкодавцем ОСОБА_2 .
З урахуванням викладеного позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 8,10 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на землях колективної власності колишньої агрофірми "Вітрівка", в адміністративних межах Преображенської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020  року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 26 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку /пай/ у розмірі 8,10 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ на землях колективної власності колишнього пайового товариства Агрофірма "Вітрівка" в адміністративних межах Преображенської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії НОМЕР_4.
При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні стосунки між нею та спадкодавцем ОСОБА_2 , оскільки в 1943 році свідоцтво про народження батька позивачки ОСОБА_4 було втрачене. Також втрачений сам сертифікат на право на земельний пай.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 06 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, який доводився батьком позивачці, що встановлено рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року.
Встановлено, що 07 вересня 1990 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 належне їй майно фактично прийняла ОСОБА_3 , але юридично на себе згідно заповіту не оформила. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що 01 травня 2002 року Преображенською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області складено актовий запис № 16. 
Судом встановлено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, на підставі якого позивачка просила визнати за нею право на земельний пай в порядку спадкування, виданий на ім`я ОСОБА_2 Криничанською райдержадміністрацією 18 грудня 1996 року на підставі рішення Криничанської райдержадміністрації № 450 від 18 грудня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 1218 ЦК України, а також виходив з того, що право на земельну частку, посвідчене вказаним сертифікатом, ОСОБА_2 на час смерті не належало і до складу спадщини не входило, у зв`язку з чим право на земельний пай позивач успадкувати не може.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 на момент смерті набула право на земельну частку (пай) як член КСП "Вітрівка", але за життя не встигла отримати сертифікат на право власності на неї.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав. 
Так, ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або оголошення її померлою.
Враховуючи, що у ОСОБА_2 були відсутні будь-які права на земельну частку (пай), передбачені чинним законодавством, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на земельну частку (пай), яке було відсутнє у ОСОБА_2 на момент її смерті, не може бути успадковане позивачем. 
Безпідставними є доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 на момент смерті набула право на земельну частку (пай) як член КСП "Вітрівка", оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, на підставі якого позивач просила визнати за нею право на земельний пай в порядку спадкування, виданий на ім`я ОСОБА_2 Криничанською райдержадміністрацією 18 грудня 1996 року на підставі рішення Криничанської райдержадміністрації № 450 від 18 грудня 1996 року, тобто після смерті ОСОБА_2 .
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова