ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» липня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/2078/19 
Провадження № 22-ц/819/647/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Сікора О. В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Кузьміної О. І. від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що з січня 2008 року по 19 червня 2018 року вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловік та дружина. 19 червня 2018 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб.
Позивач зазначала, що вона з 2000 року працює у АТ «Херсонобленерго», де познайомилася з ОСОБА_5 ; починаючи з січня 2008 року вони почали спільно проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина, за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали продукти харчування і побуту, робили ремонти, відпочивали разом, що підтверджується письмовими доказами і показами свідків. Разом з ними проживала її донька – ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ».
15 травня 2013 року ними за спільні кошти придбано будинок АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 подав до органів архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт з приводу реконструкції вище зазначеного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік - ОСОБА_5 помер.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з будинку АДРЕСА_2 . Крім неї, спадкоємцями ОСОБА_5 також є його мати – ОСОБА_4 та донька від першого шлюбу – ОСОБА_8 .
Позивач вважає, що будинок АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 , оскільки придбаний під час сумісного проживання та за спільні кошти, тому просила суд, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог: встановити факт постійного проживання однією сім?єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, її та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу  ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що належність майна до спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою визначається не тільки фактом придбання його у цей період, а і спільною їх участю коштами або працею в набутті майна, тобто сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя; матеріали справи не містять жодних письмових доказів, які б містили дані про джерело коштів за які придбано спірний будинок, в тому числі і проведення в ньому будівельних робіт; доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 за час спільного проживання із ОСОБА_5 , з поважної причини не мала самостійного заробітку, доходу ,які були витрачені на придбання та реконструкцію житлового будинку; доказів на підтвердження наявності самостійних доходів, заробітку ОСОБА_3 , які були одним із джерел коштів ,витрачених на придбання та реконструкцію житлового будинку судом не встановлено; суду не надано доказів, що джерелом коштів на придбання будинку була позика в розмірі близько 50 000 доларів США та рішення суду, яке б свідчило про наявність будь-яких майнових зобов`язань позивача та ОСОБА_5 як боржників; документи, надані до суду, як докази спільного сумісного проживання, ведення побуту та господарства, виконання взаємних прав і обов`язків позивача та ОСОБА_5 не є належними, допустимими та достовірними доказами, в розумінні ст. 77-80 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на її необґрунтованість просить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Орловцева М. О. доводи апеляційної скарги підтримала, просить її задовольнити та пояснила, що її довірителі – відповідачі не заперечують, і це встановлено судом, що з 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 почали зустрічатися і жити разом. Вважає, що доказів вкладу позивачки у придбання спірного будинку остання суду не надала. На момент вирішення даного спору будинок, що був придбаний ОСОБА_5 за особисті кошти не існує. Після придбання будинку, подавши декларацію про початок робіт з його реконструкції, було здійснено фактично будівництво нового об`єкту – трьох поверхового будинку, який не здано в експлуатацію.
Позивач та її представник – адвокат Веріковська Т. А. доводи апеляційної скарги не визнали, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін. Пояснили, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції показами свідків встановлено, що у 2010 році позивачка вже проживала зі ОСОБА_5 у належній йому квартирі, до неї викликався лікар, який підтвердив, як свідок даний факт, як і свідки – колеги по роботі позивачки. Спірний будинок було придбано за отримані у позику від товариша ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 23 000 дол. США та ними було взято у нього ж у позику 30 000 дол. США, за рахунок яких було здійснено нове будівництво. На сьогоднішній день, борг не повернутий. Спірний будинок придбавався з метою його перебудови для сім`ї позивачки і ОСОБА_5 . 
Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість  рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт її спільного проживання з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01 січня 2008 року по 19 червня 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків; встановлені обставини справи та підстави, на які позивач посилалась в позові є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя; житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і позивача - ОСОБА_3 та їй належить 1/2 частина зазначеного майна.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_5 приблизно з 2006 року і до часу своєї смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 .
15 травня 2013 року між ОСОБА_9 (продавцем) і ОСОБА_5 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за умовами якого ОСОБА_5 придбав за 79 552 грн житловий будинок, який має наступну характеристику: житловий будинок літ. «А», житловою площею 9,8 кв. м, загальною площею 27,3 кв. м, при ньому є: літня кухня літ. «Б», туалет літ. «Ж», огорожа: № 1, 2, розташований на земельній ділянці площею 0,0753 га, кадастровий № 6510136600:01:001:0759, за адресою: АДРЕСА_2 /а. с. 111 – 113/.
Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 13 вересня 2013 року № ХС 062132550743 ОСОБА_5 повідомив Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області про початок реконструкції власного житлового будинку з гаражем та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 /а. с. 14 – 15/.
19 червня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області /а. с. 21/.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 06 серпня 2018 року Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, 06 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер /а. с. 10/.
Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16 серпня 2018 року після смерті ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Білозерського нотаріального округу Херсонської області Люб`янським А. В. заведено спадкову справу № 6286332 /а. с. 26/.
Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 - мати померлого та ОСОБА_1 - дочка померлого від першого шлюбу.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.
За правилами статті 74 СК України (зі змінами) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно ч. 2 ст. 74 СК України, на вказані правовідносини поширюються положення ст. 60 СК України яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Така правова позиція була неодноразово і послідовно викладена в постановах від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13; 03 червня 2015 року № 6-38цс15; від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, інших та у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року № 619/5624/14-ц (провадження № 61-4712св18); від 20 грудня 2019 року № 761/3086/17 (провадження № 61-29227св18); від 19 лютого 2020 року № 405/3904/17 (провадження № 61-3633св19).
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.
Таку правову позицію щодо застосування ст. 74 СК України висловив Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка є обов`язковою до застосування судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.
Однак, суд першої інстанції на вказані норми та роз`яснення щодо їх застосування уваги не звернув, неправильно встановив обставини справи, не надав належної оцінки доказам у справі у їх сукупності, не обґрунтував свої висновки.
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, рішення суду не може гуртуватись на припущеннях, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, однак судом першої інстанції не дотримано вище зазначених вимог процесуального законодавства.
Так, суд першої інстанції вважав встановленим факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , який достатньо і достовірно підтверджений показами допитаних свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є друзями та родичами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і часто проводили час разом, спілкувалися з сім`єю, підтримували дружні відносини.
Проте, всупереч приписам ст. 89 ЦПК України, суд не дав належної оцінки поясненням зазначених свідків, які з достовірністю не підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету саме з 01 січня 2008 року, як не надав оцінку іншим доказами у справі у їх сукупності.
Так, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 травня 2013 року покупцем житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 /а. с. 11 – 113/.
Відповідно до п. 6 вище зазначеного договору, покупець ( ОСОБА_5 ) довів до відома продавця, а продавець взяв до уваги той факт, що грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання житлового будинку, є особистою приватною власністю; на час підписання цього договору він в шлюбі не перебуває /а. с. 111 зворот/.
На думку колегії суддів, позивач вище зазначені обставини не спростувала, у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, оскільки твердження позивачки про те, що будинок було придбано за взяті у борг грошові кошти у товариша покійного чоловіка, які не повернуті до цього часу та за спільні її та ОСОБА_5 кошти, не підтверджені належними і допустимими доказами.
Із відомостей у трудовій книжці позивачки вбачається, що у період: з січня 2009 року по 18 жовтня 2010 року та з 20 січня 2011 року по 10 січня 2014 року остання не працювала.
Докази наявності грошових коштів та їх вкладення у купівлю спірного будинку позивач суду не надала.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , допитані судом, підтвердили факт проживання позивача і ОСОБА_5 разом до реєстрації шлюбу, але сама ця обставина не є достатньою для визнання майна набутого в цей період їх спільною сумісною власністю без встановлення джерел придбання такого майна. 
Таким чином, суд першої інстанції, ґрунтуючись на припущеннях, помилково вважав доведеними обставини, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги. Підстави вважати, що житловий будинок АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у суду першої інстанції не було.
Оскільки не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню і вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, оскільки він у даній справі не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання права спільної сумісної власності на будинок.
Враховуючи вище зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду, як таке, в якому висновки суду не відповідають обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права – підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року скасувати, постановити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю - відмовити.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 10 липня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова